Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vi kan ikke erstatte vand. Det er vores mest dyrebare ressource.
Men vi behandler det ikke som en krise, selvom vi står midt i en.
Tænk, hvis vi kunne helbrede kræft.
Men om 100 år døde millioner af børn stadig af kræft.
Det er jo utænkeligt.
Men lige netop sådan er det med vand.
Regeringen har ikke formået at fortælle folk sandheden
om den situation, vi står i.
Cirka 7,7 mia. mennesker har arvet Jorden.
Tæt på 2 mia. af os kæmper for at overleve uden rent drikkevand.
Vandkrisen er ikke nært forestående eller tæt på.
Den er her. Nu.
FN vurderer, at 1,8 mia. mennesker inden 2025
vil leve i regioner med vandmangel.
Folk sulter og dør ikke med det samme.
De flytter, for ressourcerne er ikke, hvor de lever nu.
Omvendt af, hvad man skulle tro, gælder krisen ikke kun udviklingslandene.
Den påvirker allerede så småt alle mennesker alle vegne.
Det skiftende klima er mindre tilgivende og bruger mere vand.
Forurening ødelægger forsyningerne.
Infrastrukturer ødelægges hurtigere, end de kan repareres.
Og hver dag tørster flere mennesker i verden efter vand.
En vandkrise skyldes oftest ikke en naturkatastrofe, men os mennesker.
Ved ikke at planlægge og bruge rette teknologi
og ved ikke at handle hurtigt nok
skaber vi problemerne.
Krisen er virkelig enorm.
Men hvad, hvis løsningerne allerede lå lige for?
Lige nu nytænker en sværm af visionære folk og innovatorer
i hele verden for at genopfindelse vandsystemer,
der kan generere, forsyne og rense vandet, som vi alle skal have for at overleve.
De vandproblemer, verden nu har, kan opdeles i tre kategorier.
Den første er vandmangel.
Den anden er en infrastruktur, der kan modstå klimaforandring.
Den tredje er at gøre det på en måde, samfundet har råd til.
Problemet med krisen er,
at det vand, vi kan drikke, begynder at forsvinde,
og det vand, vi ikke kan drikke, begynder at dukke op overalt.
Der kan løses.
Men vi skal bruge dem til problemet, og så kan vi løse det.
Det er et kapløb med tiden at løse problemerne.
Det knuser mit hjerte, at vi har løsningerne,
men at de ikke er hurtigt nok ude.
Behovet for vand til at dække befolkningen
og til at dække vores livsstil er vokset ganske enormt.
Alligevel prøver vi at gøre tingene som før.
Ved århundredeskiftet
var alle ansvarlige for deres eget spildevand.
De var ansvarlige for deres vand.
De gravede en brønd eller hentede vand i bækken.
De gravede latriner eller havde algedamme bag huset.
Det var ikke lige godt for folkesundheden. Folk blev syge,
så verdens regeringer trådte til og sagde, det var en statslig opgave,
som skulle forvaltes af dem for samfundets sikkerhed og sundhed.
Prisen var underordnet.
Så de endte med virkelig dyre kloaksystemer
med rørføring til alle husene.
Alle huse havde en vandledning og en kloakledning.
Utroligt indviklede netværk,
der blev gamle og skulle udskiftes, og det kostede formuer.
Men det gav et sikkert miljø.
Det taklede sundhedsproblemerne fra det gamle system.
Vores forsøg på at udvikle os ud af kniben forværrer problemet.
Vi smider penge efter en forældet infrastruktur,
men skal i stedet give slip på et gammelt, ineffektivt system
og tænke i nye baner, hvad angår vandforvaltning.
En krise tvinger altid folk til at fokusere.
Flint i Michigan
stod over for en chokerende krise med blyforgiftning af drikkevandet,
så aktivisterne krævede forandringer
og søgte aktivt efter kreative løsninger på problemet.
En, der tænkte kreativt og fokuseret,
var rapper, skuespiller og iværksætter Jaden Smith.
Min motivation om vand startede,
da jeg var 11 år.
Det var, fordi jeg lærte om miljøet fra lærerne i skolen.
Det endte med, jeg ville gøre en aktiv forskel.
Noget, der kunne gøre en forskel her i verden.
Jeg har altid villet gøre meget og mere og påvirke hele verden,
gøre en forskel og ændre noget.
Jeg vil have rensningsanlæg i Afrika og Indien.
Da jeg begyndte at få idéerne,
indså jeg også, vi havde problemer for egen dør.
Vi har vandrensningsproblemer lige i vores egen baghave.
Dem skulle vi løse.
Man kan se den virkning, krisen har haft
på alle i Flint i Michigan, når man ser børn og ældre,
der stadig ikke kan bruge vandet, der kommer ud af hanen.
Det er jo forfærdeligt.
Vi ville hjælpe lokalsamfundet
og rense vandet for folk, der ikke har adgang til rent vand.
Derfor lavede vi The Water Box i Flint.
Det bruges til at filtrere vand og leverer 45 liter rent vand hvert minut.
Det er specifikt rettet mod at rense blyet fra,
og vi har folk på plads, der tester vandet hver dag.
Hele planen og målet med det er,
at det skal virke her først.
Så kan vi tage det med ud i verden, hvor de har samme problemer, og sige:
"Okay, måske er det ikke lige bly her, men lad os ændre maskinens konfiguration."
Målet er at have maskinen på plads, hvor den er nødvendig,
og at ændre den alt efter stedet, så den virker effektivt, ligesom i Flint.
Vand er et globalt problem, fordi det påvirker alle i verden.
Men det er også et lokalt problem, fordi vi skal håndtere det fra by til by.
Så vi ser, at folk, der står direkte over for problemet,
og som skal takle tørke og dårlig vandkvalitet,
også er dem, der er går i front og er virkelig innovative.
Og deri ligger fremtiden.
Beth Koiji er en af "front-innovatorerne".
Hun måtte tænke i helt nye baner, da hendes brønd tørrede ud.
Da jeg tog min bachelor,
var jeg træt af løbende at være syg på grund af vandet.
Så jeg lavede mit eget vandfilter på kollegiet.
Det kunne dræbe eller fjerne bakterier.
Jeg tog ud i lokalsamfundet med det
og lærte folk at lave et simpelt filter derhjemme,
for filtre er ikke ret billige i Kenya.
Og i 2016 var Kenya ramt af en svær tørke.
Man kunne mærke, at folk ikke så filtre som en løsning,
for de havde ikke engang vand nok til at filtrere det.
De havde kun mulighed for at hente vand fra floden.
Børnene blev sendt til floden hele dagen, så de gik ikke i skole.
Vandet var meget kemisk forurenet, så man kunne ikke drikke det.
Så vi så på noget specifikt, der kunne anvende luftfugtigheden.
Beth var frustreret over at se vandmanglen i sit land,
så hun ledte efter løsningen i naturen.
I naturen er det intet nyt koncept at hente vand ud af luften.
Der er biller i Namibia,
der faktisk får deres drikkevand fra atmosfæren.
Der er seks gange mere vand i atmosfæren end der er i alle verdens floder.
Så det er en kæmpe ressource, der endnu ikke er udnyttet.
Hun designede en maskine, der udvinder rent vand fra atmosfæren,
og den kalder hun Majik.
Beth tog sin opfindelse med til børnehjemmet The Ark,
så børnene kunne uddanne sig i stedet for at skulle hente vand.
Teknologien er ret simpel.
Det virker ligesom et køleskab og et airconditionanlæg.
Luften trækkes ind af en ventilator og passerer så en kondensator.
Der sker kondenseringen,
og så opsamles vandet i en beholder.
Vi har lige haft en meget tør årstid,
så det var det eneste drikkevand, børnene havde.
Det er ekstra sikkerhed for dem.
Så længe der er luft, kan du få rent drikkevand.
Teknologisk innovation er ikke nok
på steder, hvor den største hindring for at få rent vand
er simpel, men også rigtig svær at finde.
Penge.
I dag i 2019 dør en million børn under fem år,
da de ikke har adgang til rent vand og sanitet.
Da jeg først skulle med efter vand,
indså jeg også, hvor stort problemet er.
Jeg var i en landsby i Zambia
sammen med en pige på 14.
Hun tog en dunk, jeg tog en dunk, og så gik vi af sted sammen med tolken.
Vi gik halvanden kilometer til en brønd for at fylde dunkene.
Jeg spurgte: "Hvad vil du gerne være? Vil du bo her i landsbyen?"
Hun så sig omkring og sagde: "Nej, jeg bliver ikke her."
Hun sagde: "Jeg tager til Lusaka, storbyen."
"Jeg vil være sygeplejerske."
Det mindede mig om at være 14, da jeg og Ben Affleck sagde:
"Vi tager til New York og bliver skuespillere."
Det mindede mig præcis om det.
Først da jeg kørte igen, slog det mig,
at havde nogen ikke boret den brønd halvanden kilometer fra hendes hus,
kunne hun ikke gøre sig noget håb om fremtiden.
I stedet ville hun bruge hele dagen
på at hente vand og ikke på at gå i skole.
Tag godt imod Matt Damon og Gary White.
Jeg læste en historie fra jeres organisation
hvor en kvinde betalte 60 dollar om ugen
for at få flaskevand, så hun havde noget at drikke.
Takket være jer fik hun et lån til sin egen vandkilde.
Det tilbagebetaler hun med fem-seks dollar om måneden.
-Nemlig. -Ja.
Et simpelt koncept. Det er vildt, ingen har tænkt på det før.
Er det så let? Adgang til penge, så de kan lave deres egen vandkilde?
Ja, og så er de selv en del af løsningen.
De giver sig selv… De løser deres eget problem.
Med Water.org gør vi det,
at vi fjerner barriererne mellem folk og rent vand og sanitet.
Vi kan hjælpe dem med finansieringen,
så de har råd til filtre på husholdningsniveau,
så folk kan nyde, at de ikke skal gå langt for at hente vand mere,
men også at de har sikkert drikkevand.
Vi har indsamlet og uddelt 27 mio. dollar i filantropisk kapital,
som har frigivet 1,1 mia. dollar til mikrolån
til de vand- og sanitetsløsninger, der passer bedst til folks behov.
For os er succeshistorien med hele projektet,
at 99 % af de lån, vi yder, tilbagebetales.
Og det er helt utroligt.
Vi ved, det er verdens fattigste mennesker,
og alt, de ønsker sig, er…
Skubber man markedet en smule hen imod dem
og giver dem værdigheden til selv at løse problemet, gør de det.
Frem for at tænke på dem som "stakler", så tænk på dem som kunder
med deres egen økonomi.
Det er utroligt, hvad de udretter.
Vi har ydet mere end 3 millioner lån, så 99 % ligger ret fast.
Naturligvis er adgangen til vand kun en del af ligningen.
En sund og bæredygtig fremtid
afhænger også af at løse et andet afgørende aspekt ved krisen.
Sanitære forhold.
Ifølge Bill and Melinda Gates Foundation
medfører dårlig sanitet, at 1.200 børn under fem år dør
hver eneste dag!
Det er flere end aids, mæslinger og tuberkulose tilsammen.
Selvom toiletter og centrale kloaksystemer
af mange anses for at være standarden for sikre sanitære forhold,
kan løsningerne i de udviklede lande ikke blot skaleres til de fattigere lande.
Derfor udvikler innovatorer i hele verden lokalt tilpassede alternativer,
der er sikrere, mere omkostningseffektive og mere miljøvenlige.
Ofte kan en enkelt visionær rykke hurtigere og mere effektivt
end en regering.
Det gælder fx ham her,
der udviklede en sanitetsløsning til nogle af verdens fattigste mennesker.
Jeg voksede op i slummen.
Når man vokser op der,
ser man sanitetsudfordringer hver eneste dag.
Når jeg går i seng, og når jeg vågner, tænker jeg:
"Hvordan sørger jeg for, min bror, søster eller fætter,
der stadig har sanitetsproblemer, får et andet liv?"
Dixons selskab, Sanivation,
er en sand lokal løsning på et globalt problem.
De leverer toiletter og spildevandsbehandling til 20.000 i Kenya
på økonomisk bæredygtig vis.
Vi har haft 126 hjem som kunder de sidste tre års tid.
Vi er rigtig glade for at se den effekt,
det har haft på familierne uge efter uge,
måned efter måned, år efter år.
I starten delte vi et toilet sammen med resten af lejren.
Det var ikke sikkert, fordi så mange bruger det,
og det er ikke hygiejnisk.
Så det er ikke sikkert for mig og mine børn.
Lige nu har jeg en Blue Box, som jeg kan bruge, og det er sikkert,
for jeg kan bruge den i mit hus.
Jeg er så glad nu, for det er sikkert for min familie.
Sanivation indsamler afføringen ugentligt
og har ansat 98 lokale til at transportere det
til det centraliserede rensningsanlæg.
Men Dixon er ikke tilfreds med blot at udligne sygdomssmitten.
Han gør "gyllen" til gevinst.
Når det når hertil, behandles det først med vores teknologi.
Vi udnytter solen og sikrer, at alle patogener udryddes.
Næste stadie er at blande det med landbrugets restprodukter,
og derefter har vi et produkt produceret af fæces.
Det kan bruges i stedet for traditionelt kul.
Dette kul har lav CO2-udledning sammenlignet med traditionelt kul.
Det brænder tre gange længere end traditionelt kul.
Det sparer penge.
Derudover sparer man 88 træer for hvert solgte ton kul.
Salget af vores produkter dækker driftsomkostningerne.
Dermed er vores model meget attraktiv og en oplagt mulighed for regeringen.
Sanivation samarbejder med lokalregeringen
om at udvide kundekredsen i Kenya og andre steder.
Samarbejdet er afgørende
for at udbrede virkningen af innovationer såsom Water Box,
Majik Water og Sanivation.
Men genindvinding af ressourcer fra vand og sanitet
er ikke kun vigtigt i udviklingslandene.
Kreative løsninger er også vigtige i byer såsom Chicago.
Her ligger verdens største rensningsanlæg.
Byen har tre millioner indbyggere,
og hver eneste dag udledes mange millioner liter spildevand.
Vi får cirka 2,8 mio. kubikmeter vand om dagen i gennemsnit.
Vi kan fylde et svømmebassin med OL-mål på cirka 12 minutter.
Et af de forurenende stoffer, vi vil fjerne,
er fosfor, da for meget fosfor i vandvejene
fører til algevækst og anden plantevækst.
Er der for mange alger og vandplanter, kan det stoppe vandvejene.
Selvom for meget fosfor skader de akvatiske økosystemer,
er selve grundstoffet en vigtig del i DNA
og afgørende for alle levende mekanismer.
Men fosfor er en begrænset ressource, der hurtigt er ved at forsvinde.
Forskerne frygter, at der kan opstå global mangel på fosfor
allerede i 2035.
Kan vi fjerne et forurenende stof fra spildevand
og udvinde den værdifulde, rene fosfor?
Ja, det kan vi faktisk!
Fosfor er bundet i det organiske materiale,
som vi udskiller fra vandet.
Ved udvinding er det suppeagtigt,
så vi skal trække vandet ud.
Når vi gør det, har det en høj koncentration
af ammoniak og fosfor.
Tager vi strømmen og laver lidt kemisk trylleri
og tilføjer lidt magnesiumklorid,
bliver det med kommercielle gødningsmetoder til et produkt.
Nu har vi et produkt, der kan sælges
som gødning til landbruget.
Men det er en helt særlig gødning.
Det er ikke noget, man kan udskifte med anden gødning,
da denne gødning frigives langsomt.
Hvad er bedre end at gøre affald til en ressource,
som man oven i købet kan tjene penge på?
Der kan tjenes penge på det. Det er kommerciel gødning.
Det bliver solgt, og vi får en del af fortjenesten.
Det ironiske ved rensning er,
at der er mere end dobbelt så meget energi i spildevand,
end hvad man skal bruge til at rense det.
Så hvorfor bruger vi så meget energi på noget
for at ødelægge energien, der var der?
Det er jo det, vi gør. Det er helt skævt.
Enorme ressourcemængder strømmer gennem vores rørledninger.
Det er gratis, og så bruger vi en formue på at komme af med det.
ANDALUSIEN, SPANIEN
Måske skal vi tænke i helt nye baner med hensyn til spildevand.
Man siger jo, at en mands skrald er en anden mands skat.
Mens man i Chicago hæmmer væksten af alger
ved at fjerne fosfor fra spildevandet,
får en vovehals i det sydlige Spanien med vilje algerne til at gro.
Han høster en simpel, men overset, ressource.
Alger er faktisk Jordens ældste organisme, da de overlever på tre små ting.
Sollys, næringsstoffer og vand.
Her skaber vi vores egne alger.
Frem for at vente en million år gør vi det på tre timer.
De store bassiner kaldes "raceways".
Der vokser algerne. De er der i tre dage.
Vi giver dem spildevand.
Med flotation udskiller vi algerne
og pumper dem ind i rådnetanken for at konverteres til biogas eller metan,
når vi tilføjer gasrensningstrinnene.
Det er ganske utroligt, hvor meget ilt alger kan producere.
Ilten er med til at rense spildevandet,
så vi ender med rent vand og har nok alger,
vi kan høste og bruge til biobrændsel.
Det er jo "toilet til tank", og det var altid min drøm, for jeg er til biler.
Jeg brænder for biler.
Jeg kan hælde mit spildevand på bilen og køre ud i solen.
Vi kunne bygge algeanlæg i hele Andalusien.
Det ville give nok brændsel til 30 mio. biler i Spanien på biometan.
Vi kan ændre verden, stille og roligt, lidt efter lidt.
Den slags alternative idéer anvendes også på problemet.
Forsyning med rent vand på mange forskellige måder.
Ligesom Majik imiterede billen fra Namibia,
får andre innovatorer også deres idéer fra naturen til at løse vandkrisen.
Det hedder "biomimetik" at imitere naturen på den måde.
Lige nu går vi ud og finder vand
af acceptabel kvalitet.
Det renser vi lidt efter behov. Vi bruger det,
og så smider vi det ud.
Det gør naturen ikke.
Naturen genanvender hver en dråbe på planeten.
Det vand, vi har i dag, er det vand, vi altid har haft.
Naturen har genbrugt og genanvendt vandet i milliarder af år.
I et forsøg på at replikere naturens egen genvindingsmetoder
har forskere i Danmark ledt efter svaret dybt inde i vores egne kropsceller.
De fandt et protein, der kan accelereres og tilpasses
en membranteknologi, der renser vandet.
Peter kom til mit laboratorium
som nyuddannet og havde et lille hætteglas med.
Han har altid et hætteglas med membranproteiner.
Gennemsnitsmennesket har 40-50 varianter af selektive membranproteiner i kroppen.
De udfører vigtige funktioner og styrer strømmen af en række materialer.
Tænk, hvordan det ville være, hvis du spiste eller drak kaffe,
der bare gik direkte i hjernen og stimulerede den.
Du ville jo gå bananas, hver gang du drak kaffe.
Kroppen har udviklet måder at regulere strømmen af de forskellige molekyler på.
Og dér er et vigtigt element aquaporin-proteiner.
Det er et eksempel på at tage en biologisk enhed, et biologisk protein,
og integrere det i membranen.
Vi genanvender faktisk naturens vandfiltrering.
Med bioteknologi fjerner vi det lille aquaporin-protein,
der filtrerer vand i alle levende celler, og som er enormt effektivt.
CELLEMEMBRAN AQUAPORIN-PROTEIN
VANDMOLEKYLER
Vi har ikke udviklet det.
Det har naturen takket være 3,8 mia. års evolution.
Vi bygger blot videre på den evolution.
Et gram aquaporin-protein kan filtrere flere hundrede liter vand i sekundet.
Så vi belægger membranens overflade med membranproteinet,
og så få vi det mere naturlige vand.
Og i stedet for at filtrere vandet bruger vi vandekstraktion med direkte osmose.
Vi kan åbne døre for en hel vifte
af filtreringsprodukter med en komponent, vi har fået fra naturen.
Membranteknologi såsom det aquaporinbaserede protein
bruges også til at gøre store fremskridt, når vi afsalter havvand.
Havvand indeholder som bekendt meget salt,
og det kræver meget energi at trække saltet ud af vandet.
Havvand er noget af det dyreste vand, man kan finde.
Hvad angår de næste innovationer inden for havvandsrensning,
er det der, vi er.
Vi talte om 40 kilowatttimer per kubikmeter renset vand i 60'erne-70'erne.
Nu er det mindre end fire kilowatttimer per kubikmeter,
så en energireduktion på 90 % for samme havvandsrensning.
Vi ser på teknologi, der kan halvere det tal.
Vi har en utrolig række
spændende innovationer til rådighed nu, som vi ikke havde for 20-30 år siden
Vi kan skabe biomateriale af spildevandet.
Vi kan omdanne spildevand til energi. Vi kan rense vandet på molekylært niveau.
Ting, vi kun kunne drømme om for nogle årtier siden.
På et førende vandforskningscenter i Singapore
bruger man også membranteknologi til at gøre dramatiske fremskridt,
hvad angår evnen til at udvinde ferskvand fra havet.
Fremskridtene inden for afsaltning fortsætter,
men der findes måske en simplere løsning.
At genanvende det vand, vi allerede har.
Ved Californiens stillehavskyst har et massivt overforbrug af vand
grundet befolkningsstigning og en voksende industri
ført til rekordmangel og alarmeret hele staten om,
at de gamle vandledningsmetoder ikke længere er en mulighed.
I det sydlige Californien er klimaet meget tørt.
Vi er blevet vant til
en vis mængde vandforbrug som en del af livsstilen,
hvor vi får vand andre steder fra, fx det nordlige Californien
og fra Colorado-floden.
Det ledes af akvædukter, der er årtier gamle.
Da vi så på fremtiden, vidste vi, befolkningstallet ville stige,
og at eksterne kilder påvirkes af den samme tørke som os.
Colorado-akvædukten transporterer vand
fra Colorado-floden til det sydlige Californien.
Vandtransport er energikrævende og dyrt,
og nu er det heller ikke nok til Californiens efterspørgsel.
Det var et landbrugsområde. Derfor hedder det jo også Orange County.
Her var appelsinplantager, marker med sojabønner.
Folk har længe troet, i Californien og i store dele af USA,
at når man bruger grundvand, er det en naturressource,
der ikke er forurenet, og at vandet er af høj kvalitet.
At det bare fyldes op igen, ikke?
Det klarer naturen for os. Med regn og nedbør.
Det vil nå et niveau, hvor vi bare kan bruge det igen.
Men naturligt nedbør er bare ikke nok.
Naturen alene er ikke nok. Vi tænkte: "Hvor kan vi ellers lede?"
Vi kan fylde grundvandsdepotet på menneskeskabte måder
og gøre det bæredygtigt.
Så vi tænkte: "Okay, nu ser vi på spildevandet."
ORANGE COUNTYS VANDDISTRIKT
Mehuls team arbejdede på at overbevise myndighederne om
at bruge genbrugsvand til at fylde grundvandsreservoiret,
og at det ville fremtidssikre Orange Countys forsyninger
og afværge endnu en tørke.
Membranteknologien er god til at fjerne forurenende stoffer
og rense vand, man engang troede, ikke kunne renses.
Da det er underjordisk, er der stort set intet svind.
Vi mister faktisk mere…
Med store reservoirer eller en sø svinder 5 % som fordampning.
Et nærmest naturligt beskyttelseslag
holder miljøkontaminanterne væk, så det er naturens perfekte reservoir.
Vi fik geologisk set jackpot
med det store, naturlige grundvandsreservoir,
der kan forsyne vores befolkning, hvis vi passer på det.
I mange dele af verden
fortsætter storbyerne med at tømme grundvandsdepoterne,
mens regeringerne kæmper med at takle problemet.
Og der kan industrien hjælpe.
Mexico City har 20 mio. indbyggere
og synker bogstavelig talt under sin egen vægt.
Veje og bygninger bryder sammen.
Det er ikke nok at tro, regeringen løser problemet.
En stor, global indvirkning kræver et progressivt engagement
fra nogle af verdens største vandforbrugere.
Industrien skal sætte det øverst på dagsordenen.
Investere i teknologi, der genanvender, genbruger og sparer vand,
så fremtidens generationer ikke står så skidt.
Industriproduktionen anvender ofte enorme mængder vand.
Kosmetikindustrien er ikke den største forbruger,
men de har innovation og nye processer,
der kan påvirke vandforbruget inden for mange produktionsområder.
Da rengøring af produktionsudstyret
er den mest vandkrævende del af fremstillingen,
er det her, kosmetikselskabet L'Oréal
har foretaget flest ændringer.
For os som virksomhed
er vand vigtigt, da vi skal bruge det i en effektiv drift.
Og på områder, hvor vand er afgørende,
gør vi alt, vi kan, for at reducere samfundspåvirkningen
i regionerne fra vores vandforbrug.
Så vi må reducere vores forbrug.
Vi startede med effektivitet
for at reducere vandforbruget,
og så genanvender vi vand, vi ikke kan spare på,
og vi ser på genbrug.
Vi kunne se, vandeffektivitet alene ikke er nok.
Så vi tænkte: "Hvad kan vi gøre?"
Det var så tydeligt, for vi lukkede spildevand ud.
I naturen går intet vand til spilde.
Det er vores ferskvandsressource til erstatning af byvandet.
Så udviklede vi genanvendelsesprojekter.
Og ultimo 2018 havde vi 12 anlæg,
der kørte med genanvendelse.
Ud fra de positive erfaringer
med genanvendelsessystemer
ville vi presse systemet lidt mere, så vi udviklede "tørfabrikskonceptet".
100 % BYVAND
"Tørfabrik" betyder, at 100 % af vandet i den industrielle proces
dækkes ved genanvendelse af renset og genbrugt vand.
Nu behøver vi derfor intet byvand,
og det reducerer vandforbruget betydeligt.
Nu udvider vi tørfabrikskonceptet
med fabrikker med højt vandforbrug som prioritet
og fabrikker, der ligger i regioner, hvor vand er en knap ressource.
Som her i Mexico.
Følger industrien dette eksempel,
kan det globale vandforbrug i produktionen reduceres væsentligt med helt op til 90 %
afhængigt af industritypen.
Vi har intet valg.
Vi skal reducere miljøpåvirkningen.
Der er ingen "plan B".
Alle skal være bevidste og gøre deres.
TIRUPUR, INDIEN
Kosmetikproduktion er kun en af mange vandintensive industrier.
Tekstilselskaber som fx dem i Indien er nogle af de største vandforbrugere.
Mange af dem har i høj grad bidraget til regional forurening,
forgiftet vandet med farve, klorin og andre kemikalier,
så borgerne står uden rent vand.
I 2010 krævede regeringen,
at alle farve- og klorinfaciliteter enten skulle rense eller lukke,
hvilket truede 55.000 jobs.
En fabriksindehaver i branchen i det sydlige Indien
tog teten og fandt en bæredygtig løsning.
Han foregik som eksempel for andre fabrikker i regionen.
I 2010 var der er stort problem med udledningerne.
Ubehandlede udledninger blev lukket direkte ud.
Det farvede floderne.
Grundet farveanlæggene og de kemiske fabrikker
blev der sluppet kemikalier ud i Noyyal-floden.
Badede vi i floden, blev vi syge af alt muligt.
Vores fødder og ben gjorde ondt.
Det brændte og sved.
Nu tager vi løbende tiltag, og vores teknologi opdateres.
Floden, der for 20 år var farvet, er nu frisk og ren.
Nu udleder vores fabrik intet.
Vand fra farveprocessen, herunder klorin, kemikalier og salte,
renses nu i stedet for at blive skyllet ud i vandvejene.
Og i stedet for at tage vand fra floderne
genbruger Rahuls selskab over 90 % af vandet fra tekstilproduktionen.
Situationen nu er meget bedre end for blot fem år siden.
Udledning fra fabrikken indeholder saltlage,
farver og andre salte,
fragtes til et anlæg, hvor det opbevares cirka 24 timer i kar.
Alt bliver renset og taget til blødgøringsanlægget
og så til membranen.
Vi får alt det genanvendte vand fra membranen,
og overskuddet fra det føres til inddampningen,
hvor vi tager saltene fra krystalliseringen.
Vandet fra membranen
og saltet fra inddampningen anvendes her.
90 % af vandet returneres.
Alle samarbejder.
Kemikalierne, farverne og membranerne er alle med i processen.
Så det hele er et kædeforløb, som vi selv udvikler.
Vi prøver at holde branchen miljøvenlig.
Jeg synes, det er på høje tid,
at alle indser det og begynder at gøre det samme.
Ingen kan unddrage sig længere.
CHENNAI, INDIEN
Et andet sted i Indien var problemet ikke forurening, men forsyning.
I 2019 oplevede en by med 10 mio. indbyggere det utænkelige.
Men nu er det blevet mere almindeligt.
Dag Nul.
Når en by bare løber tør for drikkevand.
Alle vil kun have én ting i Chennai.
Vand.
Chennai har mange vandkriser. Sidste år regnede det slet ikke.
Grundvandet er der ikke, og regnvandet renses ikke ordentligt,
og det er ikke forbundet til alle kilder.
Mange lejligheder er afhængige af tankvogne, der kommer med vand.
For nyligt strejkede tankvognene i fire-fem dage.
Så stod folk uden vand overhovedet.
Det bliver værre dag for dag, så folk må gøre noget ved det.
Til forskel fra Chennais 10 mio. lokale,
der er desperate efter vand her under krisen,
var næsten 200 familier i disse lejligheder ikke desperate.
Hvordan undgik folk her at købe tankvognenes dyre vand?
Med opfindsomhed.
Som teenager tænkte jeg ikke meget over det,
men som mor vil jeg give de vigtige ting, fx vand, til mit barn.
Vi forklarede alle,
hvorfor vi skulle samle regnvand, og hvordan det skulle gøres.
Nu gør alle det, fordi de har lært hvordan.
En samfundsindsats gjorde,
at vi besluttede, at vi ikke køber én dråbe vand.
Så vi har besluttet, at vi opgraderer vores vandrensningsanlæg.
Vi opgraderer vandbehandlingsanlægget.
Vi opgraderer regnvandsopsamlingssystemet.
Det hele kommer gennem regnvandsbassiner.
Det føres til brønden, så vi bruger vandet i selve lejlighedskomplekset.
Alle opgraderingerne har givet os fantastiske resultater.
I kan se en stor, smuk og grøn have bag mig.
I tænker måske:
"Hvor får I vand nok fra til at have alle de planter?"
Det er absolut ikke grundvand.
Det er genanvendt vand fra vandrensningsanlægget.
Så her er frodigt og grønt.
Når jeg ser ud af vinduet, ser jeg de andre lokalsamfund.
Gad vide, om de har samme vandrensningssystem,
som vi har her hos os?
Så kunne de løse deres problemer med vandkriserne.
Vi føler, at hver en dråbe er værdifuld, og vi lader intet gå til spilde.
Her vinder vi alle.
Når man først takler vandet mere lokalt
som en systemændring og ikke rent teknologisk,
reduceres kapitalomkostningerne, og vandet er lettere at genanvende.
Jeg vil tale om vandmangel igen.
Vi mener, at genanvendelse af vand er en af de bedste, mest effektive måder,
vi kan takle problemet på.
Så flere og flere går over til
indirekte genanvendelse og fuld genanvendelse af vandet.
I Californien så vi vandbeskyttelse på kommunalt niveau.
Og i Indien så vi folk i Chennai i et boligkompleks
tage vandforsyningen i egne hænder.
Men kan det skaleres yderligere ned?
Absolut.
LEEUWARDEN, NEDERLANDENE
Her i Nederlandene har en gruppe, The Dutch Water Alliance,
introduceret banebrydende teknologi,
så vi kan genanvende vandet lige uden for vores eget hjem.
I industrien ser man, at der skrides ind for at spare på vandet.
Vi ser det i landbruget. Nu er det så op til os og forbrugerne.
Vi spilder så meget vand,
og det er så let, for vi har jo vandressourcen udenfor.
Hydraloop er et genbrugssystem til husspildevand.
Det genbruger vand fra bad, brusebad og vaskemaskine.
Det renser vandet, så det kan genbruges
til wc'et, vaskemaskine, haven og svømmebassin.
Vi har skabt en helt ny og innovativ måde at rense vandet på
med seks eksisterende teknikker, som vi har kombineret til én.
Alle er helt simple teknikker,
og sammen renser de vandet, så det er rent, klart og sikkert
og overholder de højeste internationale standarder,
så det kan genbruges igen.
På en måned sparer vi op til 3.000 liter vand.
Og det er faktisk meget vand.
Så på årsbasis sparer vi op til 30.000 liter vand.
Målet er, at huse om 20 år ikke bygges uden indlagt genbrug af husspildevand.
Jeg tror, at hvis man ikke starter
med at leve bæredygtigt, og til det hører jo vand,
ender det til sidst med en global katastrofe.
Om ti år er der 8,5 mio. mennesker i verden,
og hvis blot 5 % af dem genbruger deres husspildevand,
stopper det faktisk væksten i det globale vandforbrug.
Så stor indvirkning har genanvendelse af husspildevand.
Mange innovationer til vandfiltrering
blev udviklet til anvendelse langt væk fra den blå planet, vi forsøger at bevare.
Vand til Den Internationale Rumstation er utroligt dyrt.
Det koster ti tusindvis af dollar per liter at fragte det op.
Genbrug er en stor del af NASA's arbejde.
Lige nu på Den International Rumstation er de eneste vandkilder genanvendt urin
og genanvendt luftfugtighed,
som er vandet i ens ånde, der genereres af at spise mad.
Vi har udviklet teknologi, der efterligner tyndtarmens funktion.
Vi ser, hvordan den virker.
"Hvordan kan tyndtarmen have de regenerative evner?"
Så bruger vi genteknologi på laboratoriet
samt andre teknikker, som vi bruger
til at lave membraner til genanvendelse af vandet.
Kom med en kop vand, og mere får du aldrig brug for.
Du kan bare genbruge det igen og igen.
Det er så inspirerende at se opfinderne, der ofte har meget knappe midler,
redde deres lokalsamfund og hjælpe med at afværge vandkrisen.
Men vi kan ikke bare overlade krisen til eksperter,
ingeniører og de visionære innovatører.
Vi har alle et ansvar om at handle og at handle nu
for at skabe den fagre blå verden.
Ser vi efter de lysende eksempler,
hvor folk allerede gør det her, og hvor det virker,
så fattes vi mod.
Så skal løsningerne blot indføres og indføres hurtigere.
Meget af det handler blot om, at vi skal tænke anderledes
og tage de nye idéer til os, og det er jo op til os alle.
Nogle af os kan handle og presse
forsyningsselskaber til at være progressive
i deres tilgang til vandforsyning og sanitet.
Andre kan bruge deres talenter til at være en del af løsningen.
Så spørg dig selv:
"Hvad kan jeg gøre i dag, så jeg er en del af løsningen?"
Svarene findes over det hele.
Vi kan selv bruge mindre vand, og det kan familie og venner også.
Vi kan undersøge ny teknologi som den, vi lige har set,
og bruge den derhjemme, på arbejdet og i samfundet.
Vi kan støtte dem, der går forrest i vandforvaltningen.
Og vi kan opfordre brands, vi kan lide,
til at tænke i nye baner om vandpolitikken.
Vi kan presse lokale, regionale og nationale instanser
til ægte tiltag.
Breve, e-mails, underskriftindsamlinger, kampagner på de sociale medier.
De ting kan gøre en umiddelbar og varig forskel.
Problemet kan løses, ikke? Vi kender svarene.
Vi har testet svarene og set dem derude.
Vi kan løse problemet.
Det handler om forretningsplaner og om at samle alle brikkerne,
få regeringer til at vedtage love, der støtter og fremmer genbrug af vand.
Teknologien hæmmer os ikke, når vi skal løse vandkrisen.
Det handler om penge, politik og politikker.
Banker styrer to tredjedele af verdens finanser.
Krævede bankerne, at for hvert lån, der godkendes,
skal det gavne vandforsyningen som led i lånet…
Sikke muligheder, det giver.
En simpel sætning
til folk om vand er: "Kræv mere, kræv bedre."
Det er der.
Det kræver stærke ledere,
der beslutter at skride ind, hvor der ikke er skredet ind før.
De skal gøre det, for det er det rette.
Det er det rette for samfundet. Det er det rette for miljøet.
Det er det rette for menneskets fremtid.
For nogle af os handler det om
blot at anerkende vandets ubeskrivelige værdi
og at ville betale prisen for den dyrebare ressource,
også i regioner, der har masser af vand.
Ligesom klimaændringer har udløst græsrodsaktivisme globalt,
kræver vandkrisen også en enorm indsats fra folk,
der faktisk bekymrer sig om vores fælles fremtid.
Jeg tror oprigtig talt, vi skaber en bevægelse
blandt de unge, og de finder sig slet og ret ikke i,
at vi bare lader stå til.
Hver eneste positive tiltag fra os, hver eneste innovation, vi bruger,
hvert progressive initiativ, vi gennemfører,
flytter nålen længere og længere væk fra katastrofen.
Det kan ske i vores livstid. Og det skal det også!
Ellers skal vores børn leve i meget anderledes verden.
Vi vil se regeringen engagere sig
i at investere i og fremme sanitet, så det er en realitet for alle.
Vi ønsker os en dag, hvor alle har adgang til vand og sanitet,
og at det sker i vores livstid.
Vi er på randen af håbløsheden,
men vi er der ikke endnu.
Står vi sammen, kan vi gøre en forskel.
Ser man på dem, der udretter fantastiske ting,
inspireres man jo, for man tænker:
"Vi kan gøre en forskel."
Er vi ikke heldige, vi får lov at løse det her?
Om 100 år ville folk ønske, de kunne løse så stort et problem.
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen