Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A víz nem helyettesíthető mással.
Ez a legértékesebb forrásunk.
Nem kezeljük válságként, pedig úgy kéne.
Képzeljék el, hogy holnap gyógyítani tudnánk a rákot,
de száz év múlva gyerekek milliói halnának meg benne.
Felfoghatatlan lenne.
Pont ilyen helyzetben vagyunk a vízzel.
A kormány nem mondta el az igazat
a lakosságnak a helyzetünkről.
Körülbelül 7,7 milliárd ember örökölte a Földet.
Majdnem kétmilliárd nem jut tiszta ivóvízhez.
A vízválság nem közelgő. Nem lappangó veszély.
Már itt van.
Az ENSZ becslései szerint 2025-re
1,8 milliárd ember él majd vízhiányos régiókban.
Az emberek nem halnak éhen azonnal.
Elindulnak, mert ahol most vannak, ott nem lesz miből élni.
A közhiedelemmel ellentétben
ez a válság nem csak a fejlődő világ problémája.
Már kezd mindenütt, mindenkire hatni.
A változó klíma szigorúbb, több vizet tart meg önmagának.
A szennyezés tönkreteszi a készleteinket.
Az infrastruktúra gyorsabban romlik, mint ahogy javítható.
És minden nap egyre több ember él, és mindnek víz kell.
A vízválság gyakran nem természeti jelenség.
Az emberiség okozza.
Ha nem tervezünk, nem használunk megfelelő technológiákat
és nem cselekszünk időben,
előkészítjük a saját kudarcunkat.
Ez egy nagyon ijesztő válság.
De mi van, ha már kéznél van a megoldás?
Jelenleg a világ minden táján látnokok és újítók serege dolgozik azon,
hogy újra feltalálja a vízellátó rendszert,
amely biztosítaná a tiszta ivóvizet,
melytől mindannyiunk élete függ.
A vízzel kapcsolatos kihívások három kategóriába sorolhatók.
Az első a vízhiány.
A második olyan infrastruktúra kiépítése, mely kibírja a klímaváltozást.
A harmadik, hogy mindezt a társadalom meg tudja engedni magának.
Ezzel a válsággal az a baj,
hogy az iható víz eltűnik,
és mindenütt megjelenik az ihatatlan víz.
Van magoldás. Csak használni kell, és akkor mindent helyrehozhatunk.
A megoldást keresve versenyt futunk az idővel.
Megszakad a szívem attól, hogy van megoldás,
de nem tudjuk időben alkalmazni.
Az az igény, hogy a víz ne csak a lakosságot tartsa fenn,
hanem az életmódunkat is,
óriási mértékben nőtt.
De még mindig olyasmikkel próbálkozunk, amiket a múltban tettünk.
A századforduló körül
mindenki felelős volt a saját szennyvizéért.
A saját vizéért is. Kutat ástak,
vagy a patakból hordták.
Aztán latrinát használtak,
vagy egy szennytavat a ház mögött.
Ez egészségügyi gondokat okozott.
Betegségek terjedtek, ezért világszerte
közbeléptek a kormányok, mondván,
hogy nekik kell gondoskodniuk a társadalom biztonságáról és jólétéről,
és a pénz nem akadály.
Így keletkeztek a méregdrága csatornarendszerek, melyekben
minden házhoz külön cső vezet.
Egy vízvezeték és egy szennyvízcsatorna.
E hihetetlenül összetett hálózatok
kiöregednek, mindent pótolni kell, és ez rengeteg pénzbe kerül.
De biztonságos környezetet teremtett.
Megoldotta a közegészségügyi problémákat.
Ha mérnöki megoldással próbálunk kijutni a bajból, csak elmélyítjük.
Egyre többet költünk az elavult hálózatra,
közben inkább le kéne mondanunk a nem hatékony rendszerről,
és újszerű megoldásokat kéne keresnünk a vízellátás kezelésére.
Válságban összpontosítunk a legjobban.
Amikor Flintben válságot okozott
az ivóvízbe került ólomszennyeződés,
az aktivisták nemcsak változást követeltek,
de a probléma kreatív megoldását is keresték.
Az egyik ilyen kreatív elme
Jaden Smith rapper, színész és magánvállalkozó.
A víz iránti motivációm
tizenegy éves koromban kezdődött.
Akkor tanultam a környezetünkről
az iskolában.
Eljutottam addig, hogy aktívan el akartam érni a változást.
Tenni akartam valamit.
Mindig kész voltam mindent megtenni,
hogy változtassak, elérjek valamit.
Szűrőrendszert akarok vinni Afrikába.
Indiába is.
Ahogy jöttek ezek az ötletek,
rájöttem, hogy hozzánk közelebb is problémák vannak.
A saját házunk táján is gond van a víz tisztaságával,
azt is meg kell oldani.
És láttam, milyen hatással volt a válság a michigani Flintben.
Szívszorongató látni a gyerekeket és időseket,
akik nem használhatják a csapból folyó vizet.
Segíteni akartunk
megtisztítani a vizet azoknak, akik nem jutnak ivóízhez.
Ezért hoztuk létre Flintben a Vízládát.
VÍZLÁDA
Ez megszűri a vizet
és percenként 38 liter tiszta vizet biztosít.
Kifejezetten az ólom kiszűrésére készült,
és az embereink naponta helyben ellenőrzik a víz minőségét.
Az a terv és a cél,
hogy előbb itt váljon be,
mert aztán bárhová elvihetjük,
ahol hasonló gondokkal küzdenek.
És ha ott nem az ólom okoz gondot,
csak átkonfiguráljuk a gépet.
Az a cél, hogy bárhol ott legyen, ahol kell,
a helyi igényekhez igazíthassuk,
és ugyanolyan hatékonyan működjön, mint Flintben.
A vizet globális problémának tekintik, mert mindenkit érint.
Pedig valójában helyi probléma,
mert városonként, külön kell kezelnünk.
Tehát azt látjuk,
hogy azok járnak az újítások élvonalában,
akiket leginkább sújt a szárazság és a rossz vízminőség.
És ott rejlik a jövő.
Az egyik ilyen újító Beth Koiji,
akinek kreatívan kellett gondolkodnia, mikor kiszáradt a kútja.
Amikor egyetemre jártam,
azt hiszem, belefáradtam a vízből eredő betegségekbe.
Hát saját víztisztító berendezést készítettem,
amely megöli a baktériumokat.
Aztán nyilvánosan bemutattam,
megmutattam másoknak, hogyan szűrhetik otthon a vizet,
mert Kenyában a szűrők nem olcsók.
És 2016-ban Kenyát nagy aszály sújtotta.
Érezni lehetett, hogy az emberek a szűrést nem tekintik megoldásnak,
mert nem volt elég szűrni való víz.
Az egyetlen megoldás a folyóból hozni vizet.
A gyerekeket egész nap a folyóhoz küldték,
így nem jártak iskolába.
A vízben sok a vegyi szennyeződés.
Gyakorlatilag ihatatlan.
Tehát olyasvalami kellett,
ami képes hasznosítani a levegő páratartalmát.
Beth-t dühítette az országot sújtó vízhiány,
és a természethez fordult a megoldásért.
A természetben nem új ötlet vizet nyerni a levegőből.
Egyes gyászbogarak
a légkörből nyerik az ivóvizüket.
Az atmoszférában hatszor több víz van,
mint a világ összes folyójában.
Ez egy hatalmas készlet, melyet még nem csapoltak meg rendesen.
Tervezett egy gépet, amely tiszta vizet nyer a légkörből.
Majiknak hívja.
Beth elvitte találmányát az Ark árvaházba,
hogy a gyerekek tanulhassanak ahelyett,
hogy a folyóhoz járnak.
Ez egyszerű technológia.
Ugyanúgy működik, mint a hűtő
és a légkondi.
A levegőt beszívja egy ventilátor,
majd áthalad a kondenzáló tekercsen.
Ott kicsapódik a víz
és egy gyűjtőtartályba jut.
Száraz időszak van mögöttünk,
és ez volt az egyetlen ivóvízforrás ezeknek a gyerekeknek.
Biztonságot jelent számukra.
Amíg van levegő, tiszta ivóvíz is lesz.
A technológiai újítás nem elég ott,
ahol a tiszta víz nyerésének fő akadálya egyszerű, de nehezen beszerezhető.
A pénz.
Ma, 2019-ben, egymillió öt éven aluli gyerek hal meg,
mert nem jut biztonságos ivóvízhez.
Az első vízgyűjtésen döbbentem rá,
milyen nagy a baj.
Egy elmaradott faluban voltam Zambiában
egy 14 éves lánnyal.
Fogott egy vízhordó edényt, én is fogtam egyet,
és elindultunk egy tolmáccsal együtt.
Vagy másfél kilométert gyalogoltunk egy fúrt forráshoz a vízért.
Megkérdeztem, mit tesz, ha felnő.
Hogy a faluban fog-e lakni.
Ő körülnézett és azt mondta, nem marad ott,
elmegy a nagyvárosba, Lusakába,
ahol ápolónő lesz.
Eszembe jutott, ahogy 14 évesen Ben Affleckkel azt mondtuk,
elmegyünk a nagyvárosba, New Yorkba és színészek leszünk.
Visszahozta azt az érzést.
Már elmentem onnan, mikor rádöbbentem,
hogy ha valaki előrelátóan nem fúr forrást
másfél kilométerre a gyerek házától,
neki nem lett volna semmilyen jövője.
Nem az iskolában töltené a napot,
hanem vízgyűjtéssel.
Üdvözöljük Matt Damont és Gary White-ot!
Olvastam a szervezeted egyik történetét
a nőről, aki havi 60 dollárt fizetett,
hogy naponta palackozott vizet kapjon.
A programotok keretében kölcsönt vett fel saját vízforrásra,
és a kölcsönt havi öt-hat dolláronként törleszti.
- Pontosan. - Igen.
Ez egyszerű és mégis őrült koncepció, amire senki sem gondolt.
Ennyire egyszerű? Elég segíteni hozzájutni a vízforráshoz kellő pénzhez.
Igen, és részt vesznek a saját megoldásukban.
Ők… megoldják a saját problémájukat.
A Water.org-ban
lebontjuk az akadályokat az emberek
és a biztonságos ivóvíz között.
Segítünk a finanszírozásban,
hogy háztartási szinten szűrőket tudjanak vásárolni,
és ne csak annak örülhessenek,
hogy már nem kell vízért járniuk,
de a biztonságos, ivóvíznek is.
Körülbelül 27 millió dollárt gyűjtöttünk és osztottuk szét,
ami 1,1 milliárd dollárnyi mikrohitelt tett lehetővé,
hogy az emberek megtalálják
a legmegfelelőbb megoldást.
Számunkra az a legnagyobb sikertörténet,
hogy a hitelek 99%-át sikeresen visszafizetik.
Ez elképesztő.
Ezek a legszegényebb emberek a földön,
és nem akarnak mást, csak...
Ha egy kicsit közelebb toljuk hozzájuk a piacot,
és lehetőséget adunk nekik, ők megoldják a problémát.
És ha nem rászorulóként,
hanem ügyfélként gondolunk rájuk,
megdöbbenünk, hogy mi mindent képesek elérni.
Már több mint hárommillió hitelt adtunk, így a 99% nagyon is valódi.
Persze a tiszta ivóvíz csak az egyenlet egyik oldala.
Az egészséges jövő
a válság másik, ugyanilyen égető részének megoldásától is függ.
Ez a higiénia.
A Bill és Melinda Gates Alapítvány szerint
az elégtelen higiénia naponta
több mint 1200 öt éven aluli gyerek halálát okozza.
Ez több, mint az AIDS, a kanyaró és a tuberkulózis együttesen.
Bár az öblítő WC-t és a szennyvízcsatornákat sokan
a biztonságos higiénia alapjának tekintik,
a fejlett országokban használt megoldást
nem lehet leegyszerűsíteni a szegény országok számára.
Ezért az újítók világszerte
a helyi viszonyoknak megfelelő, biztonságos,
költséghatékony és környezetkímélő
megoldásokat keresnek.
Egy egyén gyakran gyorsabban és hatékonyabban cselekedhet,
mint bármelyik kormány.
Mint ez az ember, aki nagy nyomorban élő embereknek
dolgozott ki megoldást a szennyvíz kezelésére.
A nyomornegyedben nőttem fel.
Aki ott nő fel,
naponta szembesül a higiéniai kihívásokkal.
Minden nap, arra gondolok,
hogyan változtathatnám meg a testvéreim, az unokatestvéreim életét,
akik még mindig küzdenek a kihívásokkal.
Dixon vállalata, a Sanivation
egy globális probléma igazi helyi megoldása.
Kenyában 20 000 embernek biztosít illemhelyet szennyvízkezeléssel együtt
gazdaságilag fenntartható módon.
Az elmúlt három évben 126 otthont láttunk el.
És nagy örömmel látjuk,
milyen hatást gyakorolunk a családok életére
minden héten, hónapban,
évben.
Kezdetben közös vécénk volt,
amit az egész telek használt.
Nem volt biztonságos, mert sokan használták,
és nem tiszta.
Szóval nem biztonságos nekem és a gyerekeimnek.
De most van egy hordozható vécém, amit bármikor használhatok,
és biztonságos, mert itthon használható.
Nagyon boldog vagyok, mert a családom biztonságban van.
A Sanivation hetente gyűjti be az ürüléket.
Kilencvennyolc helyi munkás szállítja
a központi kezelőállomásra.
De Dixon nem elégedett azzal,
hogy lelassítja a betegségek terjedését.
Hasznossá teszi az ürüléket.
Amikor ideér,
először kezeljük az eljárásunkkal.
A nap segítségével minden patogént elpusztítunk.
Utána, a következő szakaszban mezőgazdasági hulladékkal keverjük,
és egy terméket kapunk a székletből,
amely a fasznén helyett használható.
Ennek kisebb a szénkibocsátása
a hagyományos faszénhez képest.
Háromszor hosszabb ideig ég, mint a faszén.
Vagyis takarékos.
Ráadásul minden eladott tonnával
megmentettünk 88 fát.
Az eladásból származó bevétel megtéríti a vállalkozás költségeit.
Ezért a modellünk nagyon vonzó
és jó lehetőség a kormány számára.
A Sanivation összefogott a kormánnyal,
hogy Kenya határain túl is terjeszkedhessen.
Az együttműködés fontos az olyan projektek hatásának kiterjesztéséhez,
mint a Vízláda,
a Majik Water,
és a Sanivation.
De a vízben és a szennyvízben rejlő források kiaknázása
nem csak a fejlődő világban fontos.
A kreatív megoldások fontosak az olyan városokban is, mint Chicago.
Itt van a világ legnagyobb víztisztítója.
Egy hárommillió lakosú város,
ahol több millió liter szennyvíz
termelődik minden nap.
Átlagosan naponta 28 millió hektoliter szennyvíz keletkezik.
Tizenkét perc alatt megtölthetnénk
egy olimpiai medencét.
Az egyik eltávolítandó szennyező anyag a foszfor,
mert ha nagy mennyiségben van a vízben,
az kedvez az algáknak és a vízinövényeknek,
márpedig a túl sok algától és növénytől eldugulnak vízi utak.
Bár a túl sok foszfor káros az ökoszisztémára,
maga az elem a DNS egyik fontos alkotóeleme,
ezért nélkülözhetetlen az élőlények számára.
És a világ foszforkészletei gyorsan csökkennek.
A tudósok attól tartanak, hogy a világméretű foszforhiány
már 2035-ben beállhat.
Mi lenne, ha a vízből eltávolított szennyből
visszanyernénk az értékes, tiszta foszfort?
Röviden: ez lehetséges.
A foszfort leköti az organikus anyag, amelyet elválasztunk a vízből.
Amikor kijön, leveshez hasonló,
ezért ki kell vonni belőle a vizet.
Ha kivonjuk a vizet, koncentrált ammóniát és foszfort kapunk.
Ha most ezen bemutatunk
egy kis vegyi varázslatot,
és némi magnézium-kloridot adunk hozzá,
egy terméket kapunk,
amely műtrágyaként használható.
Van tehát egy termékünk,
amely eladható mezőgazdasági műtrágyaként.
Csakhogy ez nem akármilyen műtrágya.
Nem olyan, amit bármi mással helyettesíteni lehetne,
mert ez lassan felszabaduló műtrágya.
Van jobb annál, ha a hulladékból forrás lesz,
amivel még pénzt is kereshetünk?
Ebben pénz van. Ez forgalmazható műtrágya.
Eladják, és mi részesülünk a haszonból.
Ironikus,
hogy a szennyvízben kétszer annyi energia van,
mint amennyi a tisztításához szükséges.
Miért fektetünk hát oly sok energiát a benne lévő energia elpusztítására?
Mi pontosan ezt tesszük. Őrület!
Rengeteg erőforrás áramlik a csöveinkben,
ingyen van, és mi még pénzt költünk arra, hogy eltávolítsuk.
ANDALÚZIA, SPANYOLORSZÁG
Talán át kell gondolni a szennyvíz fogalmát.
Ahogy mondják, az egyiknek szemét, a másiknak kincs.
Míg Chicagóban úgy gátolják az algásodást,
hogy kivonják a foszfort a szennyvízből,
egy merész spanyol gondolkodó
szándékosan ösztönzi az algaképződést,
hogy aztán hasznosítsa az alábecsült erőforrást.
Az algák a világ legrégebbi szervezetei.
Három dolog elég nekik az élethez.
Napfény, tápanyag és víz.
Itt a saját algáinkat tenyésztjük.
Sok millió évi várakozás helyett három óra alatt.
Nagy medencéink vannak,
ezekben tartjuk az algákat három napig.
Szennyvízzel tápláljuk őket.
Aztán flotálással kiválasztjuk a vízből, és egy digesztorba kerülnek,
ahol biogáz vagy metán lesz belőlük,
ha hozzáadtuk a gáztisztító lépéseket.
El se hinnék, mennyi oxigént termel ez alga.
Az algákból nyert oxigént a víz tisztítására használjuk,
így a végén tiszta vizünk,
és biogáz gyártására használható algánk is van.
„A vécéből a tartályba” - mondogatjuk. Ez volt az álmom.
Autómániás vagyok, imádom az autókat.
Most a szennyvizemet a kocsimba tehetem, és elhajthatok a naplementébe.
Andalúziában bárhol lehetnének ilyen algafarmok.
Elláthatnának biometánnal 30 millió autót az egész országban.
Lassan, lépésről lépésre megváltoztathatjuk a világot.
TELJES-GÁZ
Ilyen közvetett módszerrel közelítenek meg egy másik problémát is.
Az ivóvízellátás különböző módjait.
Ahogy a Majik Water utánozta a gyászbogarat,
más újítók is a természethez fordulnak a vízprobléma megoldásáért.
A természet ilyen utánzását biomimetikának nevezzük.
Most gyakorlatilag elegendő mennyiségű ivóvizet keresünk,
kellőképpen megtisztítjuk,
használjuk, aztán kidobjuk.
A természetben ilyen nincs.
A természet minden csepp vizet újrahasznosít.
A mai vizünk mindig is víz volt.
A természet több milliárd éve
újrahasznosítja.
A természet újrahasznosítási folyamatát utánozva
dán tudósok a saját testünk sejtjeiben keresték a választ.
Felfedezték a fehérjét, amelyet alkalmazni lehet
egy membrántechnológiában a víz tisztítására.
Peter egy nap megjelent a laboromban
friss diplomásként a kis fiolájával.
Mindig van nála egy fiola akvaporin.
Egy átlagos ember testében
az ilyen fehérje 40-50 különböző változata van.
Fontos feladatokat látnak el,
szabályozzák a folyadékok áramlását.
Gondoljon bele, mi lenne, ha az étel vagy a megivott kávé
egyenesen az agyába menne és azonnal kifejtené stimuláló hatását!
Minden kávétól megvadulna.
A testünk megtalálta a módját,
hogy szabályozza a molekulák áramlását.
Ebben fontos szerepet játszanak az akvaporinok.
Ez példa arra, amikor fogtunk egy biológiai egységet,
ezt a fehérjét, és beleépítettük egy membránba.
A természet módszerét használjuk a víztisztításra.
Biotechnológiai úton nyerjük az akvaporint,
amely minden élő sejtben szűri a vizet, és rendkívül hatékony.
SEJTMEMBRÁN - AKVAPORIN FEHÉRJE
VÍZMOLEKULÁK
Ezt nem mi fejlesztettük ki, hanem a természet
3,8 milliárd évnyi evolúció útján.
Mi csak az evolúció vállára állunk.
Egy gramm akvaporin fehérje
másodpercenként több száz liter vizet képes megszűrni.
Bevonjuk a membrán felszínét
az akvaporin fehérjével,
és természetesebb vizet kapunk.
A víz szűrése helyett
előzetes ozmózissal ki is vonhatjuk valamiből.
Megnyithatjuk az ajtót a szűrőtermékek teljesen új családja előtt
e komponenssel, melyet a természet adott nekünk.
Az ilyen membrántechnológiákat
használják az olyan forradalmi eljárásoknál is,
mint az ivóvíz előállítása tengervízből.
A tengervíz, ugye, nagyon sós,
és a sótartalom csökkentéséhez sok energiára van szükség.
A tengervíz az egyik legdrágább víz.
Az innováció a tengervíz kezelése terén
pont ebben segített.
A 60-as, 70-es években
egy köbméter víz kezeléséhez 40 kilowattóra kellett.
Most alig négy kilowattóra kell,
ami 90%-os energiacsökkenést jelent ugyanannál az eljárásnál.
Most még ezt is meg akarjuk felezni.
Az izgalmas technológiák széles skálája áll rendelkezésünkre,
amelyek 20-30 éve még nem léteztek.
A szennyvízből biológiai anyagokat tudunk előállítani.
A szennyvízből energiát nyerhetünk.
Molekuláris szinten tisztíthatjuk a vizet.
Olyasmiket teszünk, amikről pár évtizede álmodni sem mertünk.
Egy szingapúri vezető vízkutató központban
az ilyen membrántechnológiákat használják
az olyan eljárásoknál is, mint az ivóvíz nyerése az óceánokból.
Bár a desztillálás folyamata fejlődik,
talán egy egyszerűbb megoldás is kéznél van.
A meglévő víz újrahasznosítása.
ORANGE MEGYE, USA
Kalifornia csendes-óceáni partján
megnőtt a vízhasználat
a népességnövekedés és az ipar igényei miatt,
ami vízhiányt és nagy riadalmat okozott.
A vízellátás addigi rendszere
már nem volt elegendő.
Dél-Kaliforniában nagyon száraz az éghajlat.
Megszoktunk
egy bizonyos életmódot és vízfogyasztást,
és külső forrásokból nyertük a vizet, Észak-Kaliforniából,
meg a Colorado folyóból
évtizedekkel ezelőtt lefektetett vezetékeken át.
Láttuk, hogy a népesség növekedni fog,
és a külső forrásokat ugyanaz az aszály sújtja.
A Colorado vízvezeték
a Colorado folyótól Dél-Kaliforniába szállítja a vizet.
A víz szállítása rendkívül energiaigényes, költséges,
és már nem képes ellátni a jelenlegi igényeket.
Ez mezőgazdasági terület volt. Nem véletlenül hívják „narancs” megyének.
Tele volt narancsligetekkel, szójaföldekkel.
Régóta él a felfogás
az egész Egyesült Államokban,
hogy a felszín alatti víz természetes forrás,
általában nem szennyezett, és nagyon jó minőségű.
És magától megújul, ugye?
A természet megoldja. Esővel, csapadékkal.
Végül feltöltődik, és tovább használhatjuk.
De a természetes csapadék nem elég.
Nem hagyatkozhatunk a természetre. Gondoltuk, hol kereshetnénk még?
A víztartalékot mesterségesen is újra lehet tölteni, hogy fenntartható legyen.
Ekkor gondoltunk a szennyvízre.
ORANGE MEGYEI VÍZKÖRZET
Mehul csapata kemény munkával meggyőzte a kormányt,
hogy ha újrahasznosított vízzel feltöltik a víztartalékot,
azzal biztosíthatják a megye jövőbeni vízellátását,
és elkerülhetik az aszályt.
Ez a membrántechnológia jó a szennyeződések eltávolítására
és olyan víz tisztítására is, amit egykor nem tudtak kezelni.
Az a jó abban, hogy a föld alá kerül,
hogy szinte semmi sem vész el.
Valójában többet veszítünk...
Egy felszíni víztározóból vagy tóból,
az elpárologtatás 5 szézalékot vesz el.
Ez szinte egy természetes fedő,
amely megvédi a szennyeződésektől.
Ez egy természetes tárolóedény.
Geológiai főnyeremény,
hogy van itt egy hatalmas, föld alatti víztározó medence,
amely képes ellátni a lakosságot, amíg gondját viseljük.
Persze a világ sok részén
a nagyvárosokban tovább csökken a vízkészlet,
míg a kormányok küszködnek a problémával.
Itt léphet előtérbe az ipar.
A 20 millió lakosú Mexikóváros
szó szerint süllyed a saját súlya alatt,
az utak és épületek omladoznak.
Nem elég várni, hogy a kormány megoldja a problémát.
Ahhoz, hogy világszerte nagy hatást érjünk el,
a világ legnagyobb vízhasználóinak kell szerepet vállalniuk.
Az iparnak ezt központi témává kell tennie.
Be kell fektetni újrafelhasználási és víztakarékossági technológiákba,
hogy a jövő generációi ne küszködjenek.
Az ipari termeléshez gyakran nagy mennyiségű víz kell.
Bár a kozmetikai ipar nem a legnagyobb vétkes,
itt is megkezdődött az innováció,
amely hatással lehet a vízhasználatra a gyártás sok területén.
Mivel az eszközök tisztítása
a termelés leginkább vízigényes része,
a L'Oréal vállalat itt alkalmazta a legnagyobb változást.
Cégünk számára
a víz fontos a hatékony működéshez.
És ott, ahol nincs elegendő víz,
mindent meg kell tennünk, hogy a vízhasználatnál csökkentsük hatásunkat
a helyi közösségekre.
Csökkentenünk kell a vízfogyasztást.
A hatékonysággal kezdtük
a vízigényünk csökkentését,
majd, ahol a csökkentés nem ment,
az újrafelhasználással.
Láttuk, hogy a vízhatékonyság nem elég.
Azon gondolkodtunk, mit tehetnénk még.
Nyilvánvaló volt, hiszen kidobtuk a szennyvizet.
A természet nem vesztegeti a vizet.
A városi víz helyett ez lehetne a vízforrásunk.
Újrahasznosítási projekteket indítottunk.
2018 végén
már 12 üzemünk működött újrahasznosítással.
Az újrahasznosító rendszerekkel kapcsolatos
pozitív tapasztalatok alapján
még tovább akartunk menni,
és kifejlesztettük a „száraz gyár” koncepcióját.
100% VÁROSI VÍZ
A „száraz gyár” azt jelenti, hogy az ipari folyamathoz kellő víz 100%-a
újrahasznosított víz.
Ehhez már nincs szükség városi vízre,
így drámai módon csökken a vízfogyasztás.
A száraz gyár koncepcióját most
elsősorban a nagy vízigényű gyárakban vezetjük be,
és olyan régiókban működő üzemekben,
ahol a víz kritikus probléma.
Mint itt, Mexikóban.
Ha az ipar követi ezt a példát,
a termeléssel kapcsolatos vízfogyasztás
drasztikusan, akár 90%-kal is csökkenhet
az iparágtól függően.
Nincs más választásunk.
Csökkentenünk kell a környezeti hatást.
Nincs „B terv”.
Mindenkinek tudatosítania kell és hozzá kell járulnia.
A kozmetikai ipar csak egy a nagy vízigényű iparágak közül.
Például a textilipari cégek, mint az indiaiak,
a legnagyobb vízfogyasztók közé tartoznak.
És közülük sok nagyban hozzájárult a helyi környezetszennyezéshez is.
Festékkel, fehérítővel és más vegyszerekkel szennyezték a vizet,
ennek nyomán a helyi lakosság ivóvíz nélkül maradt.
2010-ben a kormány követelte,
hogy minden festő- és fehérítőüzem tisztuljon meg vagy zárjon be,
veszélybe sodorva ezzel 55 000 munkahelyet.
Az egyik dél-indiai üzem tulajdonosa
vállalta a kihívást, fenntartható megoldást talált,
példát mutatva ezzel a régió többi gyárának is.
2010-ben súlyos problémát jelentett a folyókba kibocsátott ipari szennyvíz.
Kezeletlen szennyvíz volt.
A folyók elszíneződtek.
A festő- és fehérítőüzemek, meg a vegyi üzemek
szennyvize a Noyyal folyóba került.
Ha a folyóba mentünk, megbetegedtünk.
Fájt a lábunk,
mintha égett volna.
Folyamatos erőfeszítéseket teszünk, és frissítjük technológiáinkat.
A folyó, amely két évtizede még színes volt,
most friss és tiszta,
az üzem egyáltalán nem szennyezi.
A festésből származó vizet
a fehérítővel, vegyszerekkel és sókkal együtt
most kezelik ahelyett, hogy a helyi folyókba engednék.
És Rahul gyára ahelyett, hogy a folyóból merítené a vizet,
újrahasznosítja a gyártásnál használt víz 90%-át.
Most már sokkal jobb a helyzet, mint akár öt évvel ezelőtt.
A gyárunk szennyvize, amelyben sóoldat,
festék és só van,
egy üzembe kerül,
ahol 24 órán át tárolják egy tartályban.
Ott kezelik, a vízlágyítóba kerül, majd a membránhoz.
A membránból újrahasznosított vizet kapunk,
a szennyeződés pedig a párologtatóba kerül,
ahol a kristályosodásból sót kapunk.
A membránból eredő vizet és a párologtatóból eredő sót
itt használjuk fel.
A víz 90%-át visszanyerjük.
Mindenki együttműködik.
A vegyész, a ruhafestő
és a membrán kezelője is.
Ezt a láncot mi magunk fejlesztettük ki.
Próbáljuk környezetbaráttá tenni az ipart.
Szerintem ideje,
hogy mindenki rájöjjön, mit kell tennie.
Ezt többé senki sem kerülheti el.
India egy másik részén
az ellátás volt gond, nem a szennyezés.
2019-ben
egy tízmillió lakosú város megtapasztalta az elképzelhetetlent,
ami most egyre gyakoribbá válik.
A nulladik napot.
Amikor egy városban elfogy az ivóvíz.
Csennaiban mindenkinek egy dolog kell:
ivóvíz.
Csennai sok vízválsággal küzd. Tavaly egyáltalán nem esett.
Nincs talajvíz, az esővizet nem kezelik rendesen
és nem kapcsolódik a többi forráshoz.
Sok lakótelep
csak tartálykocsikból jut vízhez.
Nemrég volt egy négy-öt napos vízszállító-sztrájk.
Víz nélkül maradtak.
Napról napra rosszabb a helyzet, ezért tenni kell valamit.
Ellentétben Csennai legtöbb lakójával,
akik a válság miatt vízhiánnyal küszködnek,
az e lakótelepen élő mintegy 200 család nem küszködik.
Hogy kerülik el, hogy tartálykocsikból kelljen drága vizet venniük?
Találékonyak.
Tiniként nem nagyon gondoltam erre,
de anyaként meg akarom adni a gyerekemnek a fontos dolgokat, mint amilyen a víz.
Lakásról lakásra jártunk,
hogy elmagyarázzuk, miért és hogyan kéne begyűjtenünk az esővizet.
Már mindenki tudja és csinálja.
Egy közösségként elhatároztuk,
hogy egy csepp vizet sem veszünk.
Úgy döntöttünk, korszerűsítjük
a szennyvíztisztítót.
Felújítjuk a vízkezelő egységünket.
Az esőgyűjtő rendszert is.
Minden az esőgyűjtő árkokon megy keresztül,
ahonnan a kútba jut, és a vizet a telken belül használjuk.
Mindez a korszerűsítés
nagyszerű eredményeket hozott.
Egy nagy, zöld kert látható mögöttem.
Kérdezhetnék,
honnan kerítettünk elég vizet egy ekkora kerthez.
Ez nem talajvíz.
Ez az, amit újrahasznosítottunk a szennyvíztisztítóból.
A kert buja és zöld.
Ha az ablakomból a többi közeli közösséget nézem,
arra gondolok, vajon olyan rendszert használnak-e, mint mi.
Ez megoldaná a vízválságot.
Szerintünk minden csepp víz értékes, és nem hagyjuk veszni.
Ezzel csak nyerni lehet.
Amint helyileg kezeljük a vízproblémát, tehát a rendszer szintjén, nem műszakilag,
csökken a tőkeigény, és könnyebb újra felhasználni a vizet.
Visszatérek a szűkösség problémájához.
Szerintünk a víz újrahasznosítása
a probléma egyik legokosabb és leghatékonyabb megoldása.
Tehát egyre többen fordulnak
közvetett, teljes újrahasznosításhoz.
Kaliforniában láttuk a víz önkormányzati szintű védelmét.
Az indiai Csennaiban egy lakótelep lakó vették saját kezükbe a vízellátást.
Működhet ez még kisebb közösségekben is?
Határozottan.
LEEUWARDEN, HOLLANDIA
Itt, Hollandiában,
egy Holland Vízszövetség nevű csoport
bevezetett egy úttörő technológiát,
amellyel az otthonunkban is újrahasznosíthatjuk a vizet.
Az iparban már lépéseket tesznek a vízhasználat csökkentésére.
A mezőgazdaságban is.
Most rajtunk, fogyasztókon a sor.
Rengeteg vizet pazarolunk és a megoldás könnyű,
mert a vízforrás már a házunkban van.
A Hydraloop háztartási szennyvizet hasznosít újra.
A fürdő, a zuhany és a mosógépek vizét.
Megtisztítja, így újra felhasználható
a vécé öblítésére, öntözésre vagy a medencékben.
Új és innovatív módszert dolgoztunk ki a víz tisztítására.
Hat meglévő eljárást egyesítettünk.
Mind nagyon egyszerű,
és együtt tiszta, biztonságos vizet eredményeznek,
amely megfelel a legszigorúbb nemzetközi előírásoknak is,
tehát újra használható.
Egy hónap alatt 3000 liter vizet spórolunk meg.
És ez rengeteg víz.
Tehát évente akár 30 000 liter vizet is megspórolunk.
Az az álmunk, hogy 20 év múlva
egy ház se épüljön víz-újrahasznosító berendezés nélkül.
Azt hiszem, ha nem kezdünk
fenntartható módon élni, és ennek a víz is része,
annak világkatasztrófa lesz a vége.
Tíz év múlva 8,5 milliárd ember él majd bolygónkon,
és ha csak 5 százalékuk otthon újrahasznosítja a vizet,
azzal megállna a bolygó vízigényének növekedése.
Ilyen nagy hatású a lakossági víz-újrahasznosítás.
A vízszűrés sok újítását
messze alkalmazzák a kék bolygótól,
amelynek megőrzésén fáradozunk.
A Nemzetközi Űrállomásra vizet szállítani nagyon drága.
Minden liter több tízezer dollárba kerül.
Az újrahasznosítás a NASA munkájának fontos része.
A Nemzetközi Űrállomáson jelenleg az egyetlen vízforrás
az újrahasznosított vizelet, és kicsapódott páratartalom,
azaz a lélegzetünkben lévő víz.
Olyan technológiákat fejlesztettünk ki, amelyek utánozzák a vékonybél működését.
Azon gondolkodtunk,
hogyan működik a vékonybél regeneratív képessége.
Amit megtudtunk, a laborban génmanipulációval
és más technológiákkal membránok készítésénél használtuk,
melyekkel újrahasznosítjuk a vizet.
Elég egy pohár vizet vinni. Nem kell több.
Újra és újra fel lehet használni.
Nagyon inspiráló látni ezeket az újítókat,
akik gyakran korlátozott forrásokkal
megmentik közösségeiket és segítenek enyhíteni a vízválságot.
De nem hagyhatjuk a megoldást csak szakértőkre,
mérnökökre és innovatív látnokokra.
Mindannyiunknak cselekednünk kell,
mégpedig most, hogy létrehozzunk egy kék új világot.
Ha látjuk a jó példát,
azokat, akik már most sikerrel alkalmazzák mindezt,
az nagyon bátorító.
Akkor egyszerűen csak alkalmazni kell,
mégpedig minél gyorsabban.
Sok mindenhez csak az kell, hogy másképp gondolkodjunk,
és elfogadjuk az új ötleteket. Ez csak rajtunk múlik.
Néhányunknak a cselekvés azt jelenti,
hogy nyomást gyakorol a helyi vízművekre,
hogy progresszívebben közelítsék meg a munkájukat.
Mások alkalmazhatják tehetségeinket.
Kérdezze meg önmagától, mit tehet ma, hogy ön is a megoldás része legyen?
A válaszok körülöttünk vannak.
Megfontoltabban használhatjuk a vizet,
ahogy a családunk és barátaink is.
Kidolgozhatunk új technológiákat, mint amilyeneket most láttunk,
és alkalmazhatjuk őket otthon, a munkahelyünkön és a közösségünkben.
Támogathatjuk a vízgazdálkodás terén vezető szerepet vállaló cégeket.
Ösztönözhetjük a nekünk fontos márkákat, hogy átgondolják a vízhasználatukat.
Nyomást gyakorolhatunk a helyi és országos vezetésre,
hogy konkrét lépéseket tegyenek.
A levelek, e-mailek petíciók, közösségi média kampányok
azonnali és tartós változást hozhatnak.
Ez megoldható probléma, ugye?
Tudjuk, mi a válasz.
Kipróbáltuk, már láttuk.
Tudjuk, hogy megoldható,
csak össze kell hozni az üzleti modelleket, az alkotóelemeket,
rá kell venni a kormányokat,
hogy szabályozzák, támogassák a víz újrahasznosítását.
Szerintem nem a technológia hátráltatja a vízválság megoldását.
Hanem a pénz és a politika.
A bankok kezében a világ pénzének kétharmada.
Ha ezek a bankok kötelezővé tennék,
hogy minden hitel víztámogató megoldással járjon,
az milyen csodás lehetőség lenne!
Egy egyszerű mondat
a nyilvánosságnak a vízről: „Kérjetek többet, kérjetek jobbat!”
Ott van.
Vezetői képesség kell ahhoz,
hogy eddig ismeretlen területekre merészkedjünk,
de mégis megtegyük, mert tudjuk, így helyes.
Ez a helyes a közösségnek és a környezetnek.
Így helyes az emberiség jövője szempontjából.
Néhányunk számára elég,
ha felfogja a víz kimondhatatlan fontosságát,
és hajlandó megfizetni az árát
még olyan helyeken is, ahol bőven van belőle.
Ahogy a klímaváltozás az egész világon aktivitást váltott ki,
a vízválság miatt is fel kell szólalniuk azoknak,
akik számára fontos a közös jövőnk.
Szerintem mozgalmat teremtünk
a fiatalabb generáció körében, amely nem fogja tolerálni,
hogy csak fenntartjuk a status quót.
Minden pozitív lépés,
minden alkalmazott újítás,
minden érvénybe léptetett szabályozás
távolabb visz bennünket
a katasztrófától.
Még a mi életünkben megtörténhet. Abban kell megtörténnie,
különben gyermekeink egy más világban fognak élni.
Azt akarjuk, hogy a kormány
pénzt fordítson arra, hogy a szennyvíz elvezetése
mindenki számára valóság legyen.
Olyan napról álmodunk, amikor mindenki ivóvízhez jut,
mégpedig a mi életünkben.
A reménytelenség szélén állunk,
de még nem vagyunk ott.
Ha összefogunk, változást érhetünk el.
Ezek az emberek, akik csodás dolgokat művelnek,
megihletnek bennünket, mert azt mondjuk, a változás lehetséges.
Milyen szerencse, hogy még ma megoldhatjuk!
Száz év múlva remélik majd, bár meg tudnának oldani egy ekkora problémát.
A feliratot fordította: Sóki Tibor