Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Det fins ingen erstatning for vann. -Vår mest dyrebare ressurs.
Vi behandler det ikke som en krise når vi burde behandle det som en krise.
Tenk om vi i morgen kurerte kreft,
og at det om hundre år ennå var millioner av barn som døde av kreft.
Helt utenkelig.
Men det er situasjonen med vann.
Myndighetene har unnlatt
å fortelle folk sannheten om situasjonen som vi står overfor.
Rundt 7,7 milliarder folk har arvet jorden.
Nesten to milliarder strever med å overleve uten rent drikkevann.
Vannkrisen er ikke nær. Den henger ikke over oss.
Den er her. Nå.
FN anslår at det innen 2025
vil være 1,8 milliarder folk som vil bo i regioner med vannmangel.
Folk vil ikke sulte og dø umiddelbart.
De vil flytte og ikke ha ressurser der de er.
I strid med det folk tror, gjelder ikke krisen bare utviklingsland.
Den begynner å presse alle overalt.
Vårt endrende klima er mindre tilgivelig, og beholder mer vann til seg.
Forurensning ødelegger vårt forråd.
Infrastrukturer svikter raskere enn de kan repareres.
Og hver dag er det flere folk i verden som tørster etter vann.
Som oftest blir ikke en vannkrise forårsaket av naturen,
men av mennesket.
Ved å ikke planlegge eller bruke rett teknologi,
og ved å ikke handle raskt nok, saboterer vi for oss selv.
Det er en avskrekkende krise.
Men hva om vi har løsningene for hånd?
Akkurat nå, rundt om i verden, er det en hær av visjonærer og nyskapere
som jobber for å finne opp vannsystemer på nytt
for å generere, forsyne med og rense vann som vi er helt avhengige av.
Utfordringen med vann i dag kan deles inn i tre kategorier.
Først er det vannmangel.
Så er det å bygge robust infrastruktur mot klimaendringer.
Og så er det å gjøre alt det på en måte som er rimelig for samfunnet.
Problemet med krisen er at drikkelig vann vil begynne å forsvinne,
og udrikkelig vann vil begynne å dukke opp overalt.
Det fins løsninger. Man må bare bruke dem på problemet.
Vi kjemper mot klokka for å løse problemene.
Det er trist at vi har løsningene, og at vi ikke får brukt dem raskt nok.
Behovet for vann, ikke bare for befolkningen,
men også vår livsstil, har økt betraktelig.
Men vi gjør fortsatt ting som før.
I starten av 1900-tallet
hadde alle ansvar for egen kloakk.
De hadde ansvar for eget vann. De gravde brønner
eller hentet vann i en bekk.
Så brukte de latriner eller kloakklaguner bak huset.
Det var helseutfordringer med det.
Folk ble syke, og myndighetene rundt om i verden
sa at det faktisk er myndighetenes ansvar
å sørge for at samfunnet er trygt og friskt,
og kostnadene var uvesentlige.
De endte opp med utrolig dyre kloakksystemer
med røranlegg i alle hjem.
Det er vannrør og kloakkrør i alle hjem.
Utrolig komplekse nettverkssystemer
som foreldes og må erstattes, noe som koster enorme mengder penger.
Men det ga folk et trygt miljø.
Det løste folkehelseproblemer assosiert med det.
Å prøve å konstruere seg ut av et problem, gjør det bare verre.
Når vi bruker mer ressurser på utdatert infrastruktur,
blir utfordringen å gi slipp på gamle, ineffektive systemer
og åpne sinnet for nye måter å håndtere vann på.
Ingenting gir fokus som en krise.
Da Flint i Michigan hadde en sjokkerende krise
med blyforgiftning i drikkevannet,
krevde aktivister ikke bare endring,
men søkte kreative løsninger på problemet.
Et slikt kreativt og fokusert sinn
tilhører rapper, skuespiller og entreprenør, Jaden Smith.
Motivasjonen min rundt vann startet da jeg var rundt 11 år gammel.
Det kom fra å lære om miljøet av lærerne mine på skolen.
Det kom til et punkt der jeg ville gjøre en konkret endring.
Jeg ville gjøre noe for å hjelpe verden.
Jeg ville alltid gjøre mitt ytterste, sette spor og utgjøre en forskjell.
Jeg vil ha filtreringssystemer i Afrika. Jeg vil ha filtreringssystemer i India.
Da jeg fikk disse ideene,
skjønte jeg at vi har problemer også her hjemme.
Vi har utfordringer med sanitæranlegg i vår egen bakgård
som må gripes fatt i.
Å se effekten som krisen har hatt på alle i Flint i Michigan…
Når du ser barn og eldre der
som ikke kan bruke vannet fra rørene, så gjør det vondt i hjertet.
Vi ville gi tilbake til dem
og rense vann for folk som ikke har tilgang til rent vann.
Derfor startet vi The Water Box i Flint.
Den filtrerer vannet
og leverer 45 liter med rent vann hvert 60. sekund.
Den er lagd for å filtrere ut bly,
og vi har folk som tester vannet hver dag.
Planen og målet er å få det til å funke her først,
og så ta det til steder som har de samme problemene, og si:
"Kanskje det ikke er bly som er problemet her,
men da kan vi endre konfigurasjonen i maskinen."
Målet er å ha den der den er nødvendig og modifisere den for de stedene,
sånn at den virker mest effektivt, slik den gjør i Flint.
Vann er et globalt problem fordi det påvirker hele verden,
men det er et lokalt problem fordi vi må ta det by etter by.
Det vi ser, er at folk som er på stedet,
som strever med tørke eller stadig dårligere vannkvalitet,
er de som virkelig foretar forandringer.
Det er der fremtiden ligger.
En slik innovatør er Beth Koiji,
som måtte tenke utenfor boksen da hennes brønn tørket ut.
Da jeg tok bachelor, ble jeg lei av å få vannbårne sykdommer.
Så jeg begynte å lage et eget filter på internatet
som dreper eller fjerner alle bakterier.
Jeg gikk til lokalsamfunnet med det,
og viste folk hvordan de skulle lage et enkelt filter,
for filter er faktisk ikke billig i Kenya.
I 2016 sto Kenya overfor en omfattende tørke.
Man følte at folk ikke så filtre som en løsning,
for de ikke hadde nok vann å filtrere.
Det eneste valget var å hente vann i elva.
Barn blir sendt til elva i en hel dag, så de går ikke på skolen.
Vannet har et høyt innhold av forurensende stoffer.
Du kan ikke drikke det vannet.
Vi ville ha noe konkret som kunne utnytte fuktigheten i lufta.
Frustrert av sin egen erfaring og av å se vannmangelen ødelegge landet,
tok Beth inspirasjon fra naturen for å løse problemet.
Å utvinne vann fra lufta har aldri vært et nytt konsept i naturen.
Det fins namibiske biller som tar drikkevann fra atmosfæren.
Det er seks ganger mer vann i atmosfæren enn det er i alle elver i verden.
Det er en enorm ressurs som ikke har blitt utnyttet ennå.
Hun lagde en maskin som utvinner rent vann fra atmosfæren,
som hun kaller for Majik.
Beth tok sin oppfinnelse til The Ark barnehjem,
så barn kunne utdanne seg i stedet for å gå i milevis for å hente vann.
Teknologien er enkel.
Den funker som et kjøleskap eller et luftanlegg.
Luften blir dratt inn av en vifte og sendt gjennom en kjølespiral.
Det er der kondenseringen skjer, og så renner vannet ut i en beholder.
Vi har nettopp hatt en tørr sesong,
så dette var den eneste drikkevannkilden for disse barna.
Det er en trygghet for dem.
Så lenge du har luft, kan du ha rent drikkevann.
Teknologisk innovasjon er ikke nok på steder der det største hinderet
i det å finne rent vann, er noe som er like enkelt som det er flyktig:
penger.
Nå, i 2019, er det en million barn i året under femårsalderen som dør
fordi de ikke har tilgang på trygt vann og sanitetstjenester.
Da jeg dro for å hente vann første gang, ble jeg slått av problemets omfang.
Jeg var i en liten landsby i Zambia, og jeg var med en 14 år gammel jente.
Hun løftet en kanne, jeg løftet en kanne, og vi gikk, sammen med en tolk.
Vi gikk i rundt 1,6 km til en brønn for å fylle kannene.
Jeg spurte: "Hva skal du bli når du blir stor? Bo i denne landsbyen?"
Hun så seg rundt og sa: "Nei, jeg skal ikke bli her.
Jeg skal til storbyen Lusaka. Jeg skal bli sykepleier."
Det minte meg om da jeg var 14 år og sa til Ben Affleck:
"Vi skal til New York for å bli skuespillere."
Jeg kjente igjen den følelsen.
Det var ikke før jeg kjørte vekk at jeg skjønte
at om noen ikke hadde nok innsikt til å bore en brønn
i nærheten av hjemmet hennes,
så hadde hun ikke hatt håp om noen fremtid overhodet.
Hun hadde brukt hele dagen, ikke på skolen, men på å hente vann.
Matt Damon og Gary White.
En historie fra deres organisasjon, var om en kvinne som betalte $ 60 i måneden
for å få flaskevann levert, så hun hadde noe å drikke.
Gjennom opplegget deres fikk hun et lån til en egen vannkilde,
og betaler tilbake lånet med fem-seks dollar i måneden.
Nettopp.
Et enkelt, og likevel vilt konsept som ingen har tenkt på.
Er det så enkelt? Å gi penger til å lage en egen vannkilde?
Ja, og så skaper de sin egen løsning.
De gir seg selv… De løser sine egne problemer.
Med Water.org bryter vi ned barrierer mellom folk
og trygt vann og sanitetstjenester.
Vi hjelper dem med finansiering, så de kan få råd til filter hjemme,
slik at folk ikke bare slipper å gå for å hente vann,
men at de også har trygt, drikkelig vann.
Vi har samlet inn og sendt ut rundt 27 millioner dollar
i filantropisk kapital
som har utløst 1,1 milliarder dollar i mikrolån,
så folk kan få vann- og sanitærløsninger
som dekker deres behov.
Den virkelige suksesshistorien her
har vært at av alle lån som vi gir ut, blir 99 % tilbakebetalt.
Og det er ufattelig.
Dette er de fattigste menneskene i verden, og det eneste de vil…
Om du peker markedet mot dem litt
og gir dem verdigheten til å løse sitt eget problem, så gjør de det.
Om du ser på dem, ikke som nødne,
men som kunder med eget økonomisk borgerskap,
så blir du forbløffet av dem.
Vi har gitt ut over tre millioner lån nå, så 99 % er betydelig.
Selvsagt er tilgang til rent vann bare en del av problemet.
En sunn og bærekraftig fremtid
avhenger også av å løse et like presserende aspekt av krisen:
hygiene.
Ifølge Bill and Melinda Gates Foundation
forårsaker dårlig hygiene mer enn 1 200 dødsfall for barn under fem
hver eneste dag.
Det er mer enn AIDS, meslinger og tuberkulose til sammen.
Selv om vannklosetter og sentrale kloakksystemer
blir ansett av mange som gullstandarden for god hygiene,
så kan ikke løsningene i industriland enkelt nedskaleres for fattigere land.
Derfor utvikler innovatører overalt lokalt anvendelige alternativer
som kan være tryggere, rimeligere og mer miljøvennlige.
Ofte kan én enkelt visjonær gå frem raskere og mer effektivt
enn noen regjering.
Som denne mannen, som har utviklet en hygieneløsning
for noen av verdens fattigste folk.
Jeg vokste opp i slummen. Når man vokser opp i slummen,
møter man på utfordringer med hygiene hver dag.
Hver dag når jeg legger meg, tenker jeg:
"Hvordan kan jeg sørge for at min bror, søster, søskenbarn,
som fortsatt står overfor utfordringer med hygiene, får et annet liv?
Dixons selskap, Sanivation,
er en ekte lokal løsning på et globalt problem.
De forsyner 20 000 folk i Kenya med toaletter og avfallsbehandling
på en økonomisk bærekraftig måte.
Vi har hjulpet 126 hjem de siste tre årene.
Vi er glad for å se effekten det har på disse familiene,
uke etter uke, måned etter måned, år etter år.
Før hadde vi et toalett på deling som ble brukt av hele tomta.
Det var ikke trygt, for mange folk brukte det, og det var urent.
Det er ikke trygt for meg og mine barn.
Nå har jeg en Blue Box som jeg kan bruke når som helst,
og det er trygt fordi jeg kan bruke den hjemme.
Jeg er så glad nå, for familien min er trygg.
Sanivation samler inn kloakkvann én gang i uken
og har ansatt 98 lokale arbeidere til å frakte det
til sitt sentrale behandlingsanlegg.
Men Dixon er ikke fornøyd med kun å nøytralisere spredningen av sykdommer.
Han gjør kloakk om til noe uventet.
Når det kommer hit, er første steg å behandle det med vår teknologi.
Vi bruker sollys og sørger for å avlive patogener.
Etter det blander vi det med jordbruksrester,
og etter det får vi et produkt som dannes av avføring.
Det kan brukes som erstatning for tradisjonelt kull.
Dette kullet har lavt karbonutslipp, sammenlignet med tradisjonelt kull.
Det brenner tre ganger lenger enn tradisjonelt kull. Det sparer penger.
For hvert tonn kull som blir solgt, blir 88 trær reddet.
Salget av produktene våre dekker operasjonskostnadene.
Det gjør modellen vår svært interessant og et godt alternativ for regjeringen.
Sanivation samarbeider med lokale myndigheter
om å utvide over hele Kenya og videre.
Den slags partnerskap er uhyre viktig for å spre
effekten av innovasjoner som Water Box, Majik Water og Sanivation.
Men å utvinne ressurser fra vann og avløpsvann
er ikke bare viktig i utviklingsland.
Kreative løsninger er like viktige i byer som Chicago,
hjemmet til verdens største vannbehandlingsanlegg.
En by med tre millioner beboere,
der millioner av liter med avløpsvann blir sluppet ut hver eneste dag.
Vi får inn rundt 3,4 milliarder liter med vann hver dag i gjennomsnitt.
Vi kan fylle et basseng på OL-størrelse på rundt 12 minutter.
Et forurensende stoff vi vil fjerne fra vannet, er fosfor,
for store mengder fosfor i vannveien
oppmuntrer alger og andre vannplanter til å vokse.
Om du har for mye alger og vannplanter, kan det blokkere vannveien.
Selv om en overflod av fosfor skader økosystemer i vannet,
er selve elementet en viktig del av DNA,
som gjør det nødvendig for alle levende ting.
Men fosfor er en begrenset ressurs som forsvinner fort.
Forskere tror det kan være et globalt fosforunderskudd så tidlig som 2035.
Hva om vi kunne fjerne et forurensende stoff fra avløpsvann og utvinne fosfor?
Kort svar? Vi kan det.
Fosfor fins i organisk materiale, som vi skiller fra vannet.
Når den kommer ut, er den som en suppe så vi må pumpe vannet ut av den.
Når vi pumper ut vannet, har det store mengder med ammoniakk og fosfor.
Om vi tar den strømmen, utfører litt kjemisk magi
og tilfører litt magnesiumklorid,
gjør vi det om til et produkt
ved å bruke kommersielle gjødslingsmetoder.
Nå har vi et produkt som kan selges som gjødsel til jordbruk.
Men det er ikke hvilken som helst gjødsel.
Du kan ikke bruke den istedenfor annen gjødsel,
for det er saktevirkende gjødsel.
Hva er bedre enn å gjøre avfall om til en ressurs,
og en du kan tjene penger på?
Dette gir avkastning. Dette er kommersiell gjødsel.
Den blir solgt, og vi får en del av fortjenesten.
Ironien med avløpsvannbehandling,
er at det er mer en dobbelt så mye energi i avløpsvann
som du trenger for å kunne behandle det.
Så hvorfor legger vi så mye energi i noe for å ødelegge energien som allerede fins?
Det er det vi gjør. Det er sprøtt.
Vi har enormt mange ressurser som renner gjennom rørene våre.
De er gratis, og vi bruker penger på å kvitte oss med dem.
Kanskje vi må se helt annerledes på konseptet med kloakk.
Som de sier: "En manns søppel er en annen manns skatt."
Mens Chicago hindrer overvekst av alger ved å fjerne fosfor fra avløpsvannet,
er det en nyskapende tenker sør i Spania som faktisk fremmer algevekst
ved å sanke en enkel, men oversett ressurs.
Alger er den eldste organismen på jorden,
for de overlever med tre små ting: solskinn, næringstoffer og vann.
Vi gror egne alger. Heller enn å vente i millioner av år, gjør vi det på tre timer.
Vi har store bassenger vi kaller "vannrenner".
Det er der algene vokser. Vi holder dem der i tre dager.
Vi mater dem med avløpsvann.
Med flotasjon tar vi alger ut av vannet og pumper dem inn i råtnetanken,
der de blir omdannet til biogass eller metan
når vi foretar gassrensing.
Ingen ville tro hvor mye oksygen alger faktisk kan produsere.
Oksygenet hjelper å rense avløpsvannet så vi får rent vann på slutten,
og så vi har nok alger som vi kan sanke og bruke som biobrensel.
"Toalett til tank" er det vi gjør. Det er drømmen.
Jeg er en bilmann og elsker biler.
Jeg kan ta avløpsvann, fylle tanken og kjøre inn i solnedgangen.
Vi kan ha algegårder over hele Andalucia.
Det blir nok til å fylle 30 millioner biler i Spania med biometan.
Vi kan faktisk endre verden, litt etter litt, skritt for skritt.
Den slags tankegang blir også brukt til å løse problemet
ved å forsyne folk med rent vann på mange måter.
Akkurat som Majik Water imiterte namibiske biller,
ser andre nyskapere mot naturen for å finne løsninger på vannproblemet.
Å imitere naturen på den måten kalles "biomimikk".
Det vi gjør nå, er at vi går ut og finner bra nok vann,
behandler det litt til vårt forbruk, bruker det og kaster det.
Naturen gjør ikke det.
Naturen resirkulerer hver vanndråpe på jorden.
Vannet vi har i dag er det vannet vi alltid har hatt,
og det vannet har blitt gjenbrukt og resirkulert av naturen
i milliarder av år.
I forsøk på å etterligne naturens resirkuleringsprosess
har forskere i Danmark sett etter svar dypt inne i våre egne celler.
De oppdaget et protein som kan aksellereres og tilpasses
en membranteknologi for å rense vann.
Peter kom på laboratoriet en dag
rett etter uteksaminering, med sin lille medisinflaske.
Han går alltid rundt med akvaporinproteiner.
Et gjennomsnittlig menneske har mellom 40 og 50 variasjoner
av akvaporinproteiner i kroppen.
De har viktige funksjoner, og regulerer stofflyt.
Tenk over om du spiste mat eller drakk kaffe, og det gikk direkte til hjernen
og hadde en stimulerende effekt.
Du ville blitt gal hver gang du drakk en kopp kaffe.
Kroppen har utviklet måter å regulere flyten av molekyler i kroppen på.
En viktig del av det er akvaporinproteiner.
Vi har tatt en biologisk entitet,
et biologisk protein, og integrert det i en membran.
Vi gjenbruker naturens måte å filtrere vann på.
Med bioteknologi tar vi ut de små akvaporinproteinene
som filtrerer vannet i alle levende celler, som er ekstremt effektivt.
CELLEMEMBRAN AKVAPORINPROTEIN
VANNMOLEKYLER
Det er noe som naturen har utviklet i løpet av 3,8 milliarder år med evolusjon.
Vi står på skuldrene til den evolusjonen.
Ett gram med akvaporinprotein kan filtrere flere hundre liter med vann i sekundet.
Vi dekker overflaten til en membran med akvaporinproteinet,
og så får vi mer naturlig vann.
Og i stedet for å filtrere vann,
kan vi faktisk utvinne vann med rettvendt osmose.
Vi kan åpne dører
for en helt ny serie med filtreringsprodukter
med denne komponenten som naturen har gitt oss.
Membranteknologier, slik som akvaporinprotein,
blir også brukt til å ta enorme steg
i vår evne til å utvinne ferskvann fra våre hav.
Sjøvann har høyt saltinnhold,
og for å trekke saltet ut av vannet, trenger du mye energi.
Sjøvann er noe av det dyreste vannet du kan få.
Når det gjelder innovasjon innen sjøvannsbehandling,
er det der vi står. Det var rundt 40 kilowattimer
per kubikkmeter med vann som ble behandlet på 1960- og 70-tallet.
Nå snakker vi om under fire kilowattimer per kubikkmeter,
som er en energireduksjon på 90 % for den samme behandlingen.
Vi ser på teknologi som vil ytterligere halvere det.
Vi har et utrolig arsenal med spennende innovasjoner i dag
som vi ikke hadde for 20 eller 30 år siden.
Vi kan skape biostoffer av avløpsvann. Vi kan gjøre avløpsvann om til energi.
Vi kan rense vann på molekylært nivå.
Ting som vi bare kunne drømt om for noen tiår siden.
På et ledende vannforskningssenter i Singapore
blir membranteknologier også brukt for å ta store steg
i vår evne til å utvinne ferskvann fra våre hav.
Mens fremskritt i avsalting vil fortsette,
er en enklere løsning kanskje enda nærmere:
Å gjenbruke vannet vi allerede har.
På stillehavskysten i California er det et stort overforbruk av vann
på grunn av befolkningsøkning og industrielle behov,
noe som har forårsaket rekordmangel og gir et signal til staten
om at gamle vannforsyningsmetoder ikke lenger er et alternativ.
I Sør-California har vi et veldig tørt klima.
Vi har blitt vant til en viss livsstil og et visst vannforbruk,
og er avhengige av ytre vannkilder fra Nord-California
og fra Colorado-elva, gjennom akvedukter som ble installert for flere tiår siden.
Vi visste at befolkningen ville øke,
og at kilder utenfra ville bli påvirket av den samme tørken.
Colorado-akvedukten transporterer vann fra Colorado-elva til Sør-California.
Fraktingen av vannet er ekstremt energisløsende, kostbar
og ikke tilstrekkelig til å dekke Californias nåværende behov.
Dette var et omfattende jordbruksområde. Det heter jo Orange County.
Det var masse appelsinlunder og soyabønneåkre.
Det har lenge blitt tenkt, både i California, og store deler av USA,
at når du bruker grunnvann, er det en naturlig ressurs
som ikke er forurenset, at det er høykvalitetsvann,
at det vil fylle opp av seg selv.
Naturen gjør det for deg. Regn, nedbør.
Det vil omsider lades opp igjen, så vi kan fortsette å bruke det.
Men naturlig nedbør er ikke nok.
Vi kan ikke regne med naturen alene. Vi tenkte: "Hvor ellers kan vi se?"
Det fins kunstige måter å lade opp akviferen på for å gjøre den bærekraftig.
Det var da vi tenkte: "La oss ta for oss avløpsvann."
ORANGE COUNTY VANNDISTRIKT
Mehuls team jobbet hardt for å overbevise regjeringen
om at resirkulert vann i akviferene
ville la Orange County fremtidssikre sine ressurser
og unngå nok en tørke.
Denne membranteknologien er bra for å fjerne forurensede stoffer
og rense vann som en gang ikke var mulig å behandle.
Det beste med å ha det under bakken, er at vi ikke mister noe.
Vi mister faktisk mer…
Et stort reservoar eller en innsjø vil miste 5 % til fordamping.
Du har et naturlig dekklag som holder unna miljømessige forurensende stoffer,
så det er naturens perfekte lagringstank.
Vi traff geologisk blink
ved å ha en stor, naturlig undergrunnsakvifer.
Så lenge vi tar vare på den, underholder den hele befolkningen.
Men i mange deler av verden,
fortsetter store byer å bruke opp grunnvann,
mens regjeringer sliter med å finne løsninger.
Det er der industri kan komme til gode.
Mexico by, med en befolkning på 20 millioner,
synker bokstavelig talt av sin egen vekt
og forårsaker veier og bygg til å rase sammen.
Å sette sin lit til regjeringer for å løse problemet, er ikke nok.
Å gjøre store endringer på verdensbasis vil kreve engasjement
fra noen av verdens største vannforbrukere.
Industrier må gjøre dette til en sentral sak,
og investere i teknologier for å gjenbruke, resirkulere og spare vann,
så fremtidige generasjoner ikke vil lide av det.
Industriell produksjon involverer vannforbruk på en enorm skala.
Kosmetikkbransjen er ikke den største skurken,
men innovasjon og prosesser har begynt her
som kan påvirke vannforbruk i produksjon på mange områder.
Å rense utstyr mellom sykluser
er den mest vannsløsende delen i produksjon,
og det er her kosmetikkselskapet L'Oréal har gjort størst endringer.
For oss som selskap
er vann viktig, for vi trenger det til å operere effektivt.
På områder der vann er avgjørende,
må vi gjøre det vi kan for å redusere vår innvirkning på lokalsamfunn
og regioner med vårt vannforbruk. Vi må redusere det.
Vi begynte med vanneffektivitet for å redusere vannbehovet,
og gjenbruke vann vi ikke kan redusere, og så resirkulere.
Vi så at vanneffektivitet ikke er nok.
Vi begynte å tenke: "Hva kan vi gjøre?!"
Det var så opplagt, for vi slapp ut avløpsvann.
I naturen blir ikke vann sløst med.
Dette er vår ferskvannsressurs som erstatter byvann.
Så startet vi resirkuleringsprosjekter.
Mot slutten av 2018
hadde vi 12 fabrikker som gikk på resirkulering.
Basert på de positive erfaringene med resirkuleringssystemer,
ville vi presse systemet litt til og utviklet konseptet "tørr fabrikk".
100 % BYVANN
"Tørr fabrikk" betyr
at 100 % av vannbehovet for en industriell prosess
blir dekket av gjenbruk av behandlet og resirkulert vann.
Ingen byvann er nå nødvendig til dette behovet,
noe som kutter ned på vannforbruket dramatisk.
Nå bruker vi "tørr fabrikk"-konseptet
med prioritet til fabrikker med høyt vannforbruk
og fabrikker som opererer i regioner der vann er et alvorlig problem.
Som her i Mexico.
Om industrier følger dette eksempelet, vil globalt vannforbruk i produksjon
bli drastisk redusert med så mye som 90 %,
avhengig av typen industri.
Vi har ikke noe valg. Vi må redusere vår miljøbelastning.
Det fins ingen "plan B". Alle må være oppmerksomme og bidra.
Kosmetikkproduksjon er en av mange industrier med høyt vannforbruk.
For eksempel tekstilselskaper, som de i India,
er noen av verdens største vannforbrukere.
Og mange av dem har medvirket til regional forurensning,
ved å forgifte vann med tekstilfarge, blekemidler og andre kjemikalier,
og ta brukbart vann fra befolkningen.
I 2010 krevde regjeringen
at alle tekstilfarge- og blekeenheter enten må rydde opp eller legge ned,
noe som truet 55 000 arbeidsplasser.
En tekstilfabrikkeier sør i India
tok utfordringen, oppdaget en bærekraftig løsning
og ble et eksempel for andre fabrikker i regionen.
I 2010 var det et stort problem med spillvann.
Det var ubehandlet spillvann som ble sluppet ut.
Elvene var fargede.
På grunn av tekstilfargefabrikker og kjemiske fabrikker,
ble kjemikalier sluppet ut i Noyyal-elva.
Om vi svømte i elva, så ble vi syke.
Vi hadde vondt i føtter og ben, og følte at de svei.
Nå gjør vi en innsats, og våre teknologier blir oppdatert.
Elva, som ble farget for to tiår siden, er nå frisk og ren,
og fabrikken har nå nullutslipp.
Vann fra fargeprosessen, inkludert blekemidler, kjemikalier og salt,
blir nå behandlet, i stedet for å bli spilt ut i lokale vannveier.
I stedet for å ta vann fra elvene,
gjenbruker Rahuls firma over 90 % av sitt tekstilbehandlingsvann.
SItuasjonen er mye bedre, sammenlignet med for fem år siden.
Spillvann fra fabrikken vår, som har i seg saltlake, farger, salter,
blir tatt til en fabrikk der det blir lagret i rundt 24 timer.
Der blir det behandlet og tatt til å myknes,
og så til membranen.
Fra membranen får vi alt det gjenbrukte vannet,
og avfallsstoffene fra det tas til fordamperen,
der vi får salt fra krystalliseringen.
Vannet fra membranen
og saltet fra fordamperen blir brukt her.
90 % av vannet kommer tilbake.
Alle samarbeider: kjemikaliene, fargene, og membranen.
Det er en kjede som vi utviklet selv.
Vi prøver å holde vår industri miljøvennlig.
Det er på tide at alle innser det og begynner å gjøre det.
Ingen kan unngå dette mer.
I en annen del av India
var problemet ikke forurensning, men forsyning.
I 2019
opplevde en by på 10 millioner innbyggere noe som en gang var utenkelig,
men som nå blir mer og mer vanlig:
"Dag null", når en by slipper opp for drikkevann.
Alle er ute etter én ting i Chennai, og det er vann.
Chennai har store vannkriser. I fjor regnet det ikke overhodet.
Grunnvann fins ikke, og regnvann blir ikke behandlet skikkelig,
og det er ikke koblet til alle kilder.
Mange leiligheter må få vann fra tankbiler.
Det var nylig en vanntankstreik i fire eller fem dager.
Leilighetene fikk ikke vann.
Dag etter dag blir det verre, så folk må gjøre noe med det.
I motsetning til de fleste innbyggere i Chennai,
som er desperate etter vann,
er de 200 familiene i denne leiligheten i Chennai ikke det.
Hvordan unngikk disse beboerne å kjøpe dyrt vann fra tankbiler?
Oppfinnsomhet.
Som tenåring tenkte jeg ikke over det,
men som mor vil jeg gi viktige ting, som rent vann, til barnet mitt.
Vi har forklart for folk
hvorfor vi må samle inn regnvann og hvordan det skal gjøres.
Nå som alle har blitt trent opp, gjør alle det.
Vi dannet en komité
og sa vi at vi ikke skulle kjøpe en eneste dråpe med vann.
Vi bestemte oss for å oppgradere kloakkrenseanlegget vårt.
Vi skal oppgradere vannbehandlingsanlegget vårt.
Vi skal oppgradere regninnsamingssystemet vårt.
Alt vann går gjennom regninnsamingsgrøfter
som leder til en brønn, så vi kan bruke vannet
på selve leilighetskomplekset vårt.
Alle disse oppgraderingene har gitt oss fantastiske resultater.
Som du ser bak meg, er det en vakker, stor og grønn hage.
Du tenker kanskje:
"Hvor får du så mye vann til å ha så mye grønt?"
Dette er ikke grunnvann.
Dette er gjenbrukt vann fra kloakkrenseanlegget.
Det ser frodig og grønt ut.
Når jeg ser ut av vinduet og ser de andre lokalmiljøene,
lurer jeg på om de har det samme vannbehandlingssystemet
som vi har i vårt lokalmiljø
som hadde hjulpet å løse alle deres vannkriseproblemer.
Vi føler at hver vanndråpe er så dyrebar, og vi lar den ikke gå til spille.
Det er en vinn-vinn-situasjon.
Når du begynner å tenke lokalt,
med endring på systemnivå, ikke teknologisk nivå,
reduserer du kostnadene og gjør det enklere å gjenbruke vann.
Det går tilbake til mangel.
Vanngjenbruk er en av de smarteste og mest effektive måtene
for å oss å løse problemet på. Mer og mer av landskapet
går over til indirekte gjenbruk og blir til total vannresirkulering.
I California så vi vannkonservering på kommunal skala.
I India så vi beboere i et leilighetskompleks i Chennai
ta vannforsyning i egne hender.
Men kan det nedskaleres ytterligere?
Absolutt.
LEEUWARDEN, NEDERLAND
Her i Nederland har en gruppe kalt The Dutch Water Alliance
introdusert banebrytende teknologi
som lar oss resirkulere vann i våre egne hjem.
Man ser at det i industri
blir gjort tiltak for å bruke mindre vann.
Man ser det i jordbruk.
Nå er det opp til oss og forbrukere.
Vi sløser med så mye vann, og det er enkelt,
for vannkilden er allerede hjemme hos oss.
Hydraloop er et boligbasert gråvannresirkuleringssystem.
Det resirkulerer vann fra bad, dusj og vaskemaskin.
Det renser det til å gjenbrukes
til toalettspyling, vaskemaskin, hage og basseng.
Vi har skapt en ny og innovativ måte å rense vann på.
Vi bruker seks eksisterende teknikker. Vi har kombinert dem til én.
De er enkle teknikker, og sammen
behandler de vannet på en ren, klar og trygg måte,
og det er etter høyeste internasjonal standard,
så det kan gjenbrukes igjen.
På én måned sparer vi opp til 3 000 liter vann.
Det er mye vann, faktisk.
Årlig sparer vi opp til 30 000 liter vann.
Vår visjon er at det om 20 år
ikke vil være hus bygd uten et eget vannresirkuleringssystem.
Om du ikke begynner…
…å leve bærekraftig, og vann er en del av det,
så blir det katastrofe for hele verden.
Om ti år vil det være 8,5 milliarder folk på jorden,
og om bare 5 % av dem resirkulerer vann hjemme,
vil det stoppe veksten av vannopptak på planeten.
Så viktig er boligbasert vannresirkulering.
Mange innovasjoner innen vannfiltrering ble utviklet til å brukes langt unna
den blå planeten vi prøver å bevare.
Å levere vann til den internasjonale romstasjonen er dyrt.
Titusenvis av dollar per liter for å få det opp dit.
Vannresirkulering er viktig for NASA.
På den internasjonale romstasjonen
er de eneste vannkildene resirkulert urin og resirkulert fuktighetskondensat,
som er vannet i pusten som du danner når du spiser mat.
Vi har utviklet teknologier som etterligner funksjonen i lilletarmen.
"Hvordan funker det?
Hvordan har lilletarmen denne regenerative evnen?"
Så tar vi genteknologi
og en rekke andre teknologier, og bruker det til å lage membraner
for å resirkulere vann.
Du kan ta med deg et glass vann, og det er alt du trenger.
Du kan resirkulere det igjen og igjen.
Det er inspirerende å se disse nyskaperne,
ofte med begrensede ressurser,
redde sine lokalsamfunn og hjelpe å stanse vannkrisebølgen.
Men vi kan ikke bare overlate løsningene til ekspertene,
ingeniørene, de innovative visjonærene.
Vi har et ansvar for å handle,
og handle nå, for å skape denne vidunderlige, blå verden.
Om vi ser på ledestjernene og eksemplene
der folk allerede gjør dette med suksess, er det oppmuntrende.
Da blir det et spørsmål om å innføre og akselerere den innføringen.
Mye av det som må skje, er at vi bare må tenke nytt
og ta til oss de nye ideene, og det er opp til hver enkelt.
For noen av oss kan handling ta form
av å presse lokale offentlige tjenester
i henhold til vannforsyning og sanitetstjenester.
For andre kan det være å bruke talent på å bli en del av løsningen.
Så spør deg selv:
"Hva kan jeg gjøre i dag for å bli en del av løsningen?"
Svarene fins overalt rundt oss.
Vi kan være mer forsiktige med eget vannforbruk
og forbruket til familie og venner.
Vi kan undersøke nye teknologier, som de vi har sett her,
og bruke dem i hjemmet, på arbeidsplassen og i samfunnet.
Vi kan støtte selskaper som gjør fremskritt i vannforvaltning.
Vi kan oppmuntre varemerker vi bryr oss om
til å revurdere sine vannstrategier.
Vi kan presse våre lokale, regionale og nasjonale regjeringer
til å handle.
Brev, e-poster, underskriftskampanjer, kampanjer på sosiale medier.
Dette kan utgjøre en umiddelbar og varig forskjell.
Det er et løsbart problem, sant?
Vi vet hva svarene er.
Vi har testet svarene. Vi har sett dem. Vi vet vi kan løse problemet.
Vi må bare sette sammen forretningsmodeller, samle alle bitene
og få regjeringer til å fatte vedtak som støtter vannresirkulering.
Det er ikke teknologi som hindrer oss i å løse vannkrisen.
Det har med økonomi, politikk og lovverk å gjøre.
Banker kontrollerer to tredjedeler av verdens penger.
Om disse bankene gjorde det til et krav at hvert lån
også bidro til en løsning på vannproblemet,
hadde det vært helt fantastisk.
En enkel setning
til folket om vann er: "Krev mer, krev bedre."
Det er der.
Det krever et sterkt lederskap
å ta avgjørelser om å gå inn på uutforskede områder,
men å gjøre det fordi det er det rette å gjøre.
Det er det rette for samfunnet. Det er det rette for miljøet.
Det er det rette for menneskehetens fremtid.
For noen av oss kan handling ta form
i å anerkjenne hvor uvurderlig vann er,
og være villig til å betale prisen for en såpass dyrebar ressurs,
selv i regioner der det er rikelig med vann.
Akkurat som klimaendringer har utløst grasrotaktivisme,
krever også vannkrisen enorm mobilisering av folk
som bryr seg om vår fremtid sammen.
Jeg tror vi skaper en bevegelse
blant den yngre generasjonen, og de vil ikke tåle
at vi fortsetter som før.
For hvert positive skritt vi tar,
for hver innovasjon vi benytter oss av,
for hvert progressive initiativ vi tar,
så flytter nålen seg lenger og lenger unna katastrofe.
Dette kan skje i vår livstid. Det må skje i vår livstid,
ellers får våre barn en helt annen verden.
Vi vil at myndigheter skal
bruke penger på og støtte sanitetstjenester for alle.
Vi håper alle en dag får tilgang til rent vann og sanitetstjenester,
og det i vår livstid.
Vi er på randen til håpløshet, men vi er ikke der ennå.
Om vi går sammen, kan vi utgjøre en forskjell.
Om du ser på alle som gjør disse fantastiske tingene,
blir du inspirert, for du tenker: "Vi kan utgjøre en forskjell."
Er ikke vi heldige som får løse dette?
Om hundre år vil folk ønske at de kunne løse et såpass stort problem.
Tekst: Ekaterina Pliassova