Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mamma.
Snu deg, mamma!
Du er på Skjult kamera!
Si hei. Rop!
Vi har massevis av folk i huset. Kan jeg ringe deg tilbake?
Hei. Hva heter du, sir?
Du er på Skjult kamera.
Se det lille kameraet gjemt i hjørnet bak skapet.
-Er ikke du for nær? -Ja, det er et kamera.
-Jeg er ikke i fokus, Rachel. -Rop.
-Fire mugger vann? Herlighet! -Fire mugger vann.
Dette blir en kjedelig film, Rachel, med en som fyller opp en vannmugge.
Kan dere presentere dere selv, mamma og pappa?
-Du først. -Ok.
Jeg heter Karen Mason.
Jeg heter Barry Mason.
Vi har eid Circus of Books siden 1982, altså i 33 år.
Det er lenge, uansett hva man gjør.
Kan dere fortelle hva Circus of Books er for noe?
KAREN OG BARRYS DATTER
Kan du beskrive familien vår for meg, Josh?
Hvordan er mamma og pappa?
KAREN OG BARRYS SØNN
Familien vår er vel tradisjonsbundet på et vis.
Vi er vel en vanlig, sammensveiset familie.
Ville bare ta av oss. Slutt, Micah. Kom igjen, da.
Vi strebet etter å se ut som en perfekt familie.
Du flytta på deg, Micah.
Mamma er helt klart alfahunnen,
men hun er fortsatt ganske rund i kantene.
Gjør det igjen.
Hun er bestemt, og får det som hun vil, koste hva det koste vil.
KAREN OG BARRYS SØNN
Hvordan vil du beskrive pappa?
Ikke smell inn i stengene.
Pappa er en av ganske få som alltid bare er blid og glad.
Han er en lykkelig fyr.
Hva betyr det røde lyset på den greia her?
-Kan jeg få prøve, pappa? -Ja.
Pappa!
Beskrivelsen av ham var "han skalla fyren som smiler"
når han gikk seg bort på kjøpesenteret.
De utgjorde en duo der én var streng og én var snill.
Jeg var en... Ville aldri kalt meg en fotballmamma,
men jeg var helt klart en trebarnsmor i full jobb.
Vi ville ikke at de skulle vite hva vi jobba med,
fordi vi trodde at andre barn kanskje ikke ville leke med dem.
Det var en standhaftig piñata.
Vi snakket aldri om det.
Det var bare sånn det var i familien.
Vi snakket ikke om familiebedriften i familien.
Spurte noen hva foreldrene våre drev med, var svaret: "De driver en bokhandel."
"Vi eier en bokhandel." Det var det vi sa til folk.
Noen ganger måtte vi innom butikken, for eksempel på vei hjem med mamma.
Vi hadde fått streng beskjed om å se ned i bakken
når vi gikk gjennom spesifikke deler av butikken.
"Ikke se dere rundt. Se ned i gulvet."
Men åpenbart... Du vet. Blikket streifer jo omkring.
Én gang fant jeg en VHS-kassett bak i bilen til mamma.
Jeg nappa den til meg, gjemte den og venta i månedsvis.
En dag var jeg endelig alene hjemme, løp til gjemmestedet, tok ut kassetten...
Det viste seg å være en Beta. Den fikk jeg ikke sett.
Circus of Books er både en bokhandel
og en forretning som selger homofil hardporno.
EN ORIGINALDOKUMENTAR FRA NETFLIX
ALDERSGRENSE 18 ÅR
SKEIV SAKPROSA
Jeg gikk ofte forbi Circus of Books, men trodde det bare var
en bokhandel, med sirkustema.
Da jeg gikk inn forsto jeg at det var mye mer enn en vanlig bokhandel.
De hadde en hel avdeling med porno, liksom.
P-O-R-N-O. Det var flott.
En leverandør av gourmet-erotikk for alle perverse amerikanere.
Det var det Circus of Books var kjent for.
De gjorde menn bekvemme med å utforske seksualiteten sin.
Det var et trygt sted for å finne andre homofile.
Menn cruiset mellom bokreolene.
Det var det homofile miljøets midtpunkt i nabolaget.
Et fast innslag i 2 on the Town er å ta en titt på
noen av de kjente og mindre kjente gatene i Sør-California.
I kveld tar Lou Lauren oss med til Santa Monica Boulevard.
Dette er det vanligste bildet uinnvidde har av Santa Monica Boulevard.
Gaten har også en tilbaketrukket side,
som de uinnvidde bare legger merke til
om det går opp for dem at nesten alle her er menn.
I løpet av mitt første år i Los Angeles fant jeg et sted som godtok meg.
West Hollywood besto for det meste av veldig unge, homofile menn.
Det ble kalt "Boystown".
Du ble betraktet som fredløs om du var åpen på den tiden.
Da gjorde du selsomme ting, ikke sant?
Hele konseptet med å dytte borti noen med tåa, cruising,
bandanaer og fargekoder...
Folk gjemmer seg ikke i et hjørne siden sjefen kanskje ser dem der?
Nei. Den homofile frigjøringen er her, så det er ikke noe problem.
Jeg heter Aleksej Romanoff,
og er en av de siste gjenlevende av de som demonstrerte ved Black Cat.
På nyttårsaften i 1966
gjennomførte politiet raid i to av barene.
To-tre sekunder etter midnatt,
etter at sangen "Auld Lang Syne" ble satt i gang på Black Cat,
begynte politiet å arrestere folk som kysset.
De var redde, for om de ble avslørt,
så kunne de miste jobbene og boligene sine.
Fra og med da begynte folk å demonstrere mot politivold
utenfor de eldste homsebarene i Los Angeles, Black Cat og New Faces.
Det var den største demonstrasjonen i landet på den tiden,
og dette skjedde to og et halvt år før Stonewall.
New Faces ble til Circus of Books.
Det var en veldig viktig bokhandel,
for de solgte litteratur som omhandlet livet vårt.
Vi var de unevnelige, bortgjemte menneskene
man aldri snakket om, siden de var vemmelige.
Det er vanskelig å forklare hvor annerledes det var da.
Å være homse var egentlig noe helt uhørt.
Pornografi har alltid hatt sin plass i det homofile miljøet,
for vi så jo aldri noe sånt.
Å se menn, nakne og uredde...
Det var noe som ga oss mye stolthet.
Circus of Books ga meg den første pekepinnen på
at jeg ikke var alene som homofil.
Det var ikke lett å være homofil på den tiden.
I denne bokhandelen
var jeg trygg og utenfor fare.
-Hvordan går det med salget i dag? -Det går tregt så langt.
-Så går det oppover. -Sånn er det jo hver dag.
-Ser ut som vi fikk solgt litt VHS? -Ja.
-Jepp. -Litt, ja.
Dette så jeg i dag tidlig.
Noen kom med VHS-kassetter med heterofil porno. De er i veldig god stand.
Jeg vet ikke hvem som kjøper dem, men vi betalte ingenting for dem.
Vi byttet dem mot bøker, som vi selger for en dollar.
Her har vi piller. Dette kalles penisringer.
Hvorfor skal den dit bort? Jeg vet ikke hvorfor den skal det.
Greit. Noen har sett en rotte her.
En ansatt så den helt innerst her i dag tidlig.
Her er det ikke noe mat, men vi vil fange den
før den bestemmer seg for å gå ut i butikken og ta snacksen vår.
De fleste av varene våre står helt fremst i butikken.
Fyren bak Handjobs sluttet nettopp å gi ut bladet.
Nå er han økologisk kyllingbonde.
Når jeg bestiller, hører jeg hvordan det går med kyllingene.
Dette er voksenavdelingen vår.
Berømt.
Dette er en av de beste avdelingene våre. Det er bruktavdelingen.
Her har vi...
DVD-er med homofil hardporno som kunder har kjøpt av oss oppgjennom årene.
Jeg vet ikke om denne er så bra.
En stund hadde vi et to for én-salg på disse.
Den heter Nude and Rude og er regissert av Carl Stanyon.
De går ikke som varmt hvetebrød, selv til en pris på 3 dollar og 95 cent.
Arbeidsdagen føles stundom som å flytte på dekkstolene på Titanic, mens den synker.
Jeg setter ned prisen på en film fra sju til tre dollar,
så flytter jeg den fra denne siden og over hit.
Vi er en aldrende og skrantende forretning.
Hun hadde tenkt å bli journalist, og hadde ikke tenkt å ta en annen retning.
Men omstendighetene gjorde vel at hun endret kurs.
Men i de første årene som journalist
intervjuet hun Larry Flynt og skrev om razziaer i bokhandler.
-Å? Var det det første hun skrev om? -Ja.
-Det ante jeg ikke. -Ikke jeg heller, før jeg fant artiklene.
Dette var vår lille... gruppe med ansatte i Dayton.
Jøss. Du kledde deg ganske sexy, da.
Ja, jeg gjorde det. Jeg hadde fin figur. Se der, du.
Hæ?
-Ja. -Hæ?
Hva skal du med alt dette, Rachel? Det er ting jeg tilfeldigvis var med på.
-Du er ikke dokumentarfilmskaper, da. -Det er ikke du, heller.
-Vil du lage en collage, eller... -Jeg vet ikke hva jeg gjør, mamma.
Slutt å kritisere alle mulige utfall. Jeg vil finne Flynt-artikkelen.
Se her.
"Seks arrestert i razziaer."
Dette er kanskje...
"Rettsvesenet jobbet i uvanlig høy fart på fredag,
da seks menn ble tiltalt for å selge uanstendig materiale
i voksenbokhandler i Cincinnati sentrum."
Karen og jeg møttes på ungdomsskolen.
Hun var utadvendt og vitebegjærlig, interessert i alt.
Hun hadde alltid hatt lyst til å bli journalist.
Min første ordentlige journalistjobb var i Wall Street Journal i Chicago.
Så ble jeg ansatt i Cincinnati Enquirer.
Redaktøren har ankommet. Begynnelsen på en typisk arbeidsdag.
Jeg spesialiserte meg i krimsaker.
Prosjektet mitt var å intervjue høyesterettsdommeren Potter Stewart.
Han var vel kjent for hvordan han avgjorde hva som var obskønt, han sa:
"Jeg kan ikke beskrive hva som er obskønt, jeg vet det når jeg ser det."
Jeg intervjuet Larry Flynt til en reportasjeserie om Hustler-barer.
Det var uventet at jeg skulle gjøre dette.
Hadde jeg ikke rømt hjemmefra da jeg var 12 år gammel,
hadde jeg fortsatt glodd et esel opp i rumpa.
Det var tydelig at han hadde et ganske stort konsept på gang,
og det så ut til at han kom til å lykkes godt.
Hva skjedde egentlig på bildet der du undersøkte den bilen?
Det var noen i et hus, og noen prøvde å få ham ut.
Jeg tror at skudd ble avfyrt.
Hun ville alltid ha mer spennende historier.
Hun likte det når det var vanskelig.
Så aldri for meg at jeg skulle bli utbrent av å være journalist,
men en god nyhetsreportasje er ofte en annens tragedie.
FIRE KVINNER DREPT
Jeg dekket flystyrter og drap. Jeg dekket bilulykker.
Enten blir du blasert av det, eller så sier du: "Nå holder det."
Jeg besøkte foreldrene mine i L.A., og tenkte å bli frilansskribent i Alaska.
Jeg dro aldri til Alaska, ei heller var jeg noen gang frilansjournalist.
Var det da dere møttes?
Vi møttes på en jødisk singelfest i Woodland Hills.
Det var ganske mørkt. Vet ikke hvorfor festen begynte så sent.
Da jeg kom, var det noen damer som dro. "For en forferdelig fest", sa de.
"Bli med oss."
Jeg sa: "Nå har jeg kjørt helt hit, så da blir jeg en liten stund."
Tilfeldigvis så jeg at det glødet fra en sigarett.
Jeg sa: "Det ser ut til at det kanskje er ei jente der borte."
Han kom bort til meg, og så begynte vi å prate.
-Det var en veldig interessant samtale. -Jeg så henne ikke overhodet.
Jeg så ikke ansiktet hennes. Det var så mørkt.
Han foreslo å møtes og ta en kaffe.
Da jeg kom dit, så jeg henne for første gang. Jeg syntes at hun var fin.
Fra og med da gikk vi ofte på date.
-Han hadde en motorsykkel. -Moren din likte det ikke så godt.
Etter sju måneder giftet vi oss.
Jeg hadde på meg blå kjole. Vi betalte fem dollar for jakka hans.
-Den var på salg. -Ja.
Med massevis av fargede striper.
Jeg husker at hun sa at han var et slags geni, han fant opp dingser.
Jeg begynte på UCLAs filmlinje.
Jim Morrison og hans venn Ray Manzanek hang der på den tida.
Siden vi gikk på samme linje, lagde vi filmer sammen.
Hvorfor forutså ikke foreldrene mine, staten eller universitetet dette?
I min første filmjobb jobbet jeg med Linwood Dunn.
Første oppdrag var å ferdigstille spesialeffektene til 2001: En romodyssé.
Sterkere lys. "Lys", mine herrer.
Så kom Star Trek, og det jobbet vi med i tre år.
De brukte optiske printere, noe som var veldig vanlig innen spesialeffekter.
Siden jeg kunne mye om farge og lys, fant jeg opp et tillegg til dialysemaskinen.
Vi må spole tilbake her. Faren hans led av nyresykdom.
Ok. Jeg fant opp ting til ham, og så...
Du må forklare hvorfor. På den tiden
øvde Barry seg på å kjøre farens blod gjennom maskinen.
Den første kvelden han var hjemme, gikk et rør i stykker. Han kunne ha dødd.
Hvorfor skulle jeg ikke kunne finne opp en detektor som merket når rørene ble røde?
Da fant jeg ut en måte å gjøre det på.
Du overførte kunnskapen din fra spesialeffekter til medisinsk utstyr
-uten noen tidligere erfaring med det? -Ja.
Teknikeren som lærte meg opp, ringte og sa: "Du må si opp jobben.
Innretningen virker kjempebra. Jeg viste den til et selskap
som lager dialysemaskiner, og de vil gjerne bestille 325 av dem."
Inntekten som oppfinner av dialyseutstyr var veldig beskjeden.
Så økte de forsikringspremien for feilproduksjon til 35 000 dollar.
Det var omtrent det jeg tjente da.
"Har du ikke råd til å betale forsikrings- premien, trekker vi oss", sa legene.
Da sto vi i en vanskelig situasjon.
Vi skulle stifte familie, og vi trengte en inntekt.
Familien er samfunnets hjørnestein.
STATSADVOKAT - OHIO
Ødelegger du den, så ødelegger du samfunnet.
Jeg er fast bestemt på at pornografi og obskøniteter
er et angrep på familien.
Skal man først gjøre noe, så gjør man det ordentlig.
Jeg lar meg ikke kue av ham eller øvrig påtalemyndighet i USA,
for dette landet tilhører meg like mye som det tilhører dem.
Jeg tilbrakte mesteparten av 70- og 80-tallet med
å slukke sensurbranner over hele landet.
-Hei. Godt å se deg. -Hvordan går det?
Du satte inn en annonse i L.A. Times der du så etter små distributører.
Ja, siden de etablerte distributørene
ikke ville distribuere bladet.
Derfor kontaktet jeg mange bokhandler og andreleddsdistributører direkte.
Dagen etter at jeg solgte rettighetene til maskinene,
kom Karen inn, jeg var i ørska. Hun viste meg en helsidesannonse fra Larry Flynt.
Der sto det at han så etter distributører.
Det var jo noe annet han kunne drive med, for vi, eller han, hadde ikke noe å gjøre.
Jeg sov lenge, siden jeg ikke hadde noe fore den morgenen.
Så vekket hun meg med den.
Jeg snakket med en dame, som sa at jeg måtte bestille 2500 blader.
Så lenge vi hadde lastebil, ville de gjøre oss til distributør.
Jeg sa at jeg hadde lastebil. Jeg hadde jo ikke det, men jeg kunne leie en.
Vi kunne ikke leve uten inntekt, så vi måtte finne ut hva vi skulle gjøre.
Barry kjørte rundt til brennevinsutsalgene i området vårt.
"Dere får det ikke gjennom vanlig distribusjon. Vil dere kjøpe av meg?"
Til slutt hadde jeg fått 2500 bestillinger.
Foreldrene dine var noen av de aller første distributørene i området.
Virksomheten deres vokste. De gjorde det veldig bra.
Jeg sa til Karen at det var så lett. "Kan jeg prøve å finne flere kunder?"
Vi tjente nok til å holde hodet over vannet mens vi fant ut av ting.
I mellomtiden hadde Flynt tatt over andre bladselskaper.
-Vi hadde flere blader for homofile. -Ett. Blueboy.
Blueboy var et av de første virkelig vellykkede bladene for homofile
som ikke var et undergrunnsblad.
De slet med å finne en distributør. Derfor kom de til meg.
Så fikk han Honcho og Mandate, de mest populære bladene for homofile da.
Vi førte tusenvis av blader. Alt mulig. Strikkeblader, trearbeid, våpen.
-New York Review of Books. -Ja. Gode blader.
Vi ville ha tak i de bedre bladene. De solgte dem til oss.
-Hva mener du? -Som New York Review of Books.
Men det solgte aldri spesielt bra. Det som solgte bra, var Hustler.
Jeg husker at jeg hørte at Barry distribuerte Hustler.
Circus of Books, eller Book Circus, var på ruta hans.
Butikken kjøpte 600 ulike blader for homofile.
Lastet opp lastebilen bare for dem.
Book Circus var dårlige til å betale regningene.
Da så Barry sitt snitt, og slo til.
Da han ikke betalte lenger, støtte jeg på sjefen hans.
"Han har blitt narkoman, avhengig av kokain, og betaler ingen."
Jeg fikk for meg å ringe huseieren og tilby meg å betale halve leia.
Da var vi i gang, og det ble aldri mer problemer.
Bortsett fra at den tidligere eieren truet med å drepe meg.
Det skjedde heldigvis ikke.
Den hadde et stort lysskilt der det sto "Book Circus". Vi trengte et nytt navn.
Jeg sa: "La oss dele skiltet i to,
bytte om på ordene og bare betale for "of", og...
Visste ikke at du byttet om. Det er hele forretningsfilosofien vår.
Hvordan gjør vi det billig? Det funker kanskje ikke.
Ser du på butikken vår, så er den i ferd med å gå i oppløsning.
Don't Drop the Soap. La meg se hva det står om den.
-Hva ser du etter? -Jeg prøver bare å finne
noe som ikke er like grovt.
Hva vil han ha?
Hvite menn og ingen penetrering, sier han.
Ser disse karene hvite ut, Jorge?
-Ja, alle er hvite. -Er alle hvite?
Ok. Bra.
Ok. Da tar vi denne.
Ser disse hvite ut, da?
Alle disse eskene er fulle av DVD-er.
Vi lagde alle filmene på denne listen.
-Lagde dere dem? -Ja, de betalte college for dere.
-Betalte disse videoene for college? -De bidro til det, iallfall.
Hvilket år ble de fleste laget?
Ikke film modellkontraktene. Da kan folk spore dem opp.
-Filmer bare titlene. -Du må slutte å filme, Rachel.
-Hvor skal vi nå, mamma? -Nå skal vi til et sted
som heter Adult... ANME, Adult Novelty and...
Noe med utstilling, Expo. ANME, ja.
-Det blir siste gang jeg drar dit. -Hvorfor det?
Fordi jeg ikke liker det.
Hun ba meg møte henne i lobbyen, men jeg vet ikke hvor det er.
Kan du stå stille i et øyeblikk, så jeg kan sette på deg mikrofonen?
Ikke kommander meg frem og tilbake.
Jeg driver en liten bedrift, og jeg må vanligvis ikke svare for noen.
-Ellen er her. -Hei, Ellen.
Jeg har med en ordre til deg.
-Unnskyld. -Dette er et større kamera enn sist.
-Jeg ville ikke slå meg i hodet. -Her har du en bestilling.
-Ok? -Ok.
-Hva er spesialtilbudet nå? -Jeg har et skikkelig bra et.
-Denne dreper herpes. -Ok. Det solgte ikke så bra...
Gi oss det vi selger bra av. Nye ting selger ikke så godt.
Det andre jeg har, som alle liker, er analglidemiddelet.
-Hvilken av dem er det? -Det er denne.
Den selger veldig bra. Silikonbasert glidemiddel.
Nellik gir en nummende effekt. Det river ikke...
-Har du en mindre? -Ja.
-Send meg 12, da. -De kommer i en slik "gullfiskbolle".
-Vil du ha en slik? -Ja.
-Legg til det. -Ok.
Det er en god bestilling, Ellen.
Vi vil bestille de pillene fra Kina. Du har vel bare 200 igjen?
Vi har massevis. Jeg kjøpte masse.
Selger de fortsatt godt? Hallo.
-Godt å se deg. Hvordan går det? -Greit.
-Hvordan går det med Barry? -Han har det fint.
Hva skjedde med Frankie?
-Er du fra Circus of Books i L.A.? -Ja.
Kult. Der har jeg vært.
-Er du eieren? -Ja.
-Så kult! -Ja.
-Hallo. -Hva har dere, annet enn et godt navn?
Dette er for homofile, sant?
-Ikke nødvendigvis? -Ikke nødvendigvis.
-Skrutvinger... -Ok.
Ikke forklar meg det! Bare...
Om det ikke er for homofile, er det grunnen til at vi ikke kjøper.
Hva selger godt hos deg?
Dette. Hele denne veggen med ting.
Men jeg er ikke så glad i å se på det,
jeg kan legge merke til det uten å se så nøye på det.
Alt dette selger nok godt hos oss, hva det enn er for noe.
-Sånn. Kan vi gå nå? -Ja.
Vi ansatte de som drev butikken for de tidligere eierne. De lærte oss alt
om hvordan vi fikk tak i varer, som var nøkkelen til det hele.
Jeg er en av innkjøperne for kondomer, glidemiddel
og noen av videoene vi selger.
De lar meg stort sett bestemme selv. Om jeg gjør feil, er det ikke så farlig.
Karen og Barry var fantastiske, altså.
De behandlet meg utrolig bra.
Jeg drømte alltid om å jobbe i en pornosjappe.
Jeg er en raring, og jeg er vel litt pervers av meg, da.
I butikkens glansdager var det masse som skjedde her.
Folk brukte penger på bøker og blader. Det de ville ha.
Vi åpnet i løpet av én måned. Den første dagen solgte vi for over 1000 dollar.
Bladene sto på den siden av butikken,
og de grafiske voksenbladene sto på denne siden.
Smuget bak Cicus of Books ble kalt "Vaselinsmuget".
Alle steder der det bor mange homofile, finner man et "Vaselinsmug".
Et sted for homofil sex.
Jeg mistet møydommen i smuget bak Circus of Books med en politistudent.
Det var alle skeive gutters våte drøm.
Den første kvelden jeg jobba her, sto det en fyr i hjørnet. Ikke i voksenavdelingen.
Han hadde dratt ned buksa og sto og runka.
"Fy søren", tenkte jeg. "Det skjer første kvelden jeg jobber her."
BARE FOR ANSATTE
Når man gikk inn på bakrommet, var det en trapp opp til loftet. Og...
Jeg hadde sex på loftet. Ikke hele pakka, men...
Der oppe har jeg aldri vært, engang. Jeg visste ikke at det fantes.
Der gikk jeg glipp av noe, altså.
Hørte du noen gang om dette?
Jeg hørte jo om det, men trodde ikke at de var så ville.
Alt vi drev med var jo litt sprøtt, så det måtte ha vært ganske utrolig
for at jeg skulle synes at det var vilt.
Du gjorde ikke noe annet når Barry kom, du fortsatte bare å se i bladet ditt.
"Hvordan går det, Barry?"
Når Karen kom, forsvant bladet som dugg for solen.
Faren din har alltid vært den joviale. Det er ikke han som bestemmer i familien.
Burde ikke si det på film.
De var veldig rett fram. Det var ikke rom for noe tull.
"Stjeler du fra oss, får du sparken. Sånn er det bare."
På 80-tallet var voksensakene dyre, og noen steder var det ulovlig.
Fikk du solgt det, kunne du tjene gode penger.
En butikksjef rådet oss om å åpne en Circus of Books i Silver Lake.
"Det blir den største butikken deres." Og det ble det.
De blir ikke støtt eller sjokkert. Det er jobben deres.
Det er som å selge epler på et fruktmarked.
Vi hadde ingen betenkeligheter med det, vi trodde vel bare at det var midlertidig
frem til vi fant noe annet som kunne bli... mer veletablert.
Vi hadde universitetsutdannelse og en videre karriere å tenke på.
Dette var jo ikke noe noen drev med, og vi ville ikke fortelle noen om det.
Hva var det som førte til at dere begynte å lage voksenfilmer?
En anelse til. Der, ja. Sånn.
Noen kjente en berømt regissør av homofil hardporno, Matt Sterling.
Han så etter en skikkelig distributør som han kunne stole på.
Nå kom han med en ny film, som uten tvil ville bli en suksess,
for der hadde han med seg den veldig berømte...
-Jeff Stryker. -Jeff Stryker.
-Han var alt berømt. -Veldig berømt.
Jeff Stryker var en superstjerne innen homofil porno.
Han var en av de største. Ikke sånn ment.
Gir du meg det jeg ønsker meg, uansett hva det er?
Hva som helst.
Hei. Jeg heter Jeff Stryker, og...
PORNOSTJERNE
...her er jeg.
Dette er Jeff Stryker-actionfiguren.
Den er 30 cm høy, anatomisk korrekt og man kan vippe ut penisen.
Det er min fordel foran Ken.
Du hadde aldri forventet at disse folka distribuerte pornofilmer over hele verden,
men de så på dette på samme måte som meg.
Du skaper et produkt, og det er tilbud og etterspørsel.
Det er forretningssansen.
Det var jo bare en mulighet for oss. Derfor startet vi en bedrift...
...som lagde hardpornofilmer for homofile.
Etter Stryker Force var det vanskelig å holde tritt med etterspørselen.
Folk ringte og krevde at vi skulle sende dem filmen.
"Jeg har den ikke ennå, kan ikke sende den."
Folk var desperate etter å få tak i den.
Han signerte filmen i butikken. Det sto en lang kø med kunder der.
Barry kom med lass på lass av eskene, og jeg signerte så lenge beholdningen rakk.
Når andre fikk vite at vi distribuerte, spurte de oss om vi kunne hjelpe dem også.
Innen den tid hadde vi ansatt en fyr som solgte videoene.
Barry og Karen jobbet i kulissene. De ville at jeg skulle representere dem.
Da vi begynte, ga vi vel ut én film hver sjette uke.
Og etter hvert ga vi ut to filmer i uka.
Vi levde farlig, sa vi.
Mange selskaper ville gjøre forretninger med dem,
de var gode og ærlige folk. De var til å stole på.
Det var sjeldent i pornobransjen på den tida.
Dette er en av samlingene jeg laget for dem.
Den heter Rimnastics Gold Part 2.
"Video 10-distributøren har funnet flere heite rimmingscener
samlet i Rimnastics Gold Part 2.
Det er ikke bare fantastisk, men rimtastisk."
Unnskyld. Herregud!
Det føltes aldri som at vi begynte med pornografi,
vi begynte bare i en ny bransje i samme gate som det vi alt drev med.
Vi så aldri filmene.
På et tidspunkt var vi nok den største distributøren av homofil hardporno i USA.
Det var et veldig lukrativt marked, men man tok store sjanser.
Risikoen var stor for å bli fengslet
uansett hvilke pornofilmer man lagde.
SLÅR NED PÅ PORNOGRAFIHOVEDSTADEN
Pornografi var ganske polariserende, spesielt på den tiden.
Det fantes alltid folk på høyresiden
som lette etter ting de kunne svartmale.
Obskøne publikasjoner skader samfunnet.
Justisdepartementet sier at pornografien gjennsomsyrer hele samfunnet.
Derfor bør alle myndighetsledd involveres.
Anti-porno-planen forventes å gjennomføres både på statlig og lokalt plan.
Dette ble ledet av Meese, Ronald Reagans justisminister.
Denne regjeringen advarer alle leverandører av ulovlige obskøniteter.
Jeg følte aldri at jeg kunne fortelle noen om hva vi drev med.
Det hadde sikkert ikke gjort noe for deg, men jeg ville ikke.
Nettopp. Jeg sa ingenting fordi hun ikke ville at jeg skulle fortelle noen om det.
Om du sa at du eide Circus of Books, sa folk: "Det har jeg ingen problemer med."
Man ble liksom dømt.
Du sier ikke at du ikke har problemer med at noen jobber som lærer, liksom.
Eller advokat.
Men det sa de til oss. "Det har jeg ingen problemer med."
Men de hadde nok problemer med det. Jeg hadde jo det selv.
Mye av Karens problem med det grafiske materialet i butikken
tror jeg i stor grad handler om troen hennes.
Hun ble oppdratt i et konservativt hjem.
Hun elsker å tilbringe dagen med å be i synagogen.
Et blandingsekteskap, kaller jeg det. Jeg er religiøs, men ikke han.
Han er ikke så glad i det spirituelle, tror jeg.
-Ganske riktig. -Ja.
Vi har alltid tilhørt en synagoge.
Men synagogene vi gikk i, visste aldri hva vi drev med.
Hun var veldig redd for at det ville påvirke forholdet om det ble kjent.
Syns du at vi fikk en veldig religiøs oppdragelse, eller...
Det var veldig komplisert.
Mamma tilhørte en gammeldags, konservativ synagoge.
Det var sånn hun vokste opp.
Vi vokste opp i West Hollywood, som er veldig sekulært og liberalt.
Jeg følte at det på en måte ble påtvunget oss,
og ikke på behagelig vis.
Det var mammas væremåte. "Dere skal på søndagsskolen."
Kom igjen. Toraen ligger foran deg. Vis respekt.
Kom igjen. Finn plassen din. Kom hit og finn den.
Finn plassen din.
Min reaksjon på presset var å tie, å bli stille.
Jeg vet at du kranglet mye med mamma fordi du ikke kledde deg som hun ville.
Du gjorde som du ville.
Joshs reaksjon var nok: "Jeg gjør det jeg må, og jeg skal gjøre det perfekt."
Det var nok jeg som sugde til meg mest av mammas ønske om perfeksjon.
Jeg ønsket alltid å stille dem i et godt lys overfor alle andre.
Bruk styrken din. Spark!
Ut, Joshua! Bra!
Få tak i ballen!
Jeg ville være perfekt.
Husker du at du skrev denne boka da du var liten?
-Ja. -Den heter Gutt av Joshua Mason.
BARNA
"I fremtiden har jeg en familie med en vakker kone og tre barn.
Jeg bor i en verden som er så nær himmelen at det er helt uvirkelig."
Å, herregud!
Jeg husker vagt at "homofil" var et stygt ord.
Et sånt ord du brukte om noe som ikke var bra.
Jeg fattet helt klart at det var galt.
Greit.
Nøklene til butikken hennes.
Tom tar med 100 til i dag. Og over helga.
-Vi hadde ti ganger mer før. -Ja, nå er det nesten ingenting.
Vi har fortsatt mye, men ikke på langt nær så mye som før.
Ikke sant. Kjente du mange av de som spilte i filmene?
Jeg kjenner noen fra de mer kjente.
Den med Matt Sterling. Både han og Jeff Stryker var veldig berømte.
-Hva skjedde egentlig med Matt Sterling? -Han døde.
Jeg kjenner mange produsenter.
Hvor mange av de som spilte i filmene tror du døde?
Mange. Mange døde da AIDS-epidemien herjet.
Hvor gamle var de? Hva var gjennomsnittsalderen?
De var i 20- og 30-årene, tror jeg.
Jeg dro og besøkte dem på hospicet, de jeg kjente, eller...
Men mange havnet ikke der,
de dro bare hjem, kanskje tilbake til Wisconsin eller hvor de var fra.
Og... det var det.
Barry og Karen fikk en underlig slags orkesterplass
der de bevitnet epidemien uten selv å være berørt av den.
PORNOREGISSØR
Herregud. De drev jo en sexbutikk
som var selve stedet der denne delen av befolkningen som døde, samlet seg.
Ingen visste hva som forårsaket det først.
Folk unngikk hverandre.
Vi forsto det bare ikke.
HOMOFIL KREFT
Vi var redde for hverandre.
Etter mer enn 800 tilfeller over hele landet vet fortsatt overraskende få
hva akvirert immundefekt-syndrom er for noe.
Årsaken kan delvis tilskrives de typiske ofrene for sykdommen,
homoseksuelle menn som hyppig skifter sexpartnere.
Vi mistet så mange av våre ansatte.
Hyggelige og virkelig fine folk.
Begavede, oppvakte og unge.
Det var en stor, stor tragedie.
Nitti prosent av dem jeg kjente på den tiden, er ikke lenger blant oss.
Jeg husker at Barry besøkte en ansatt som var sengeliggende.
Vi ringte foreldrene og sa: "Sønnen Deres er syk.
Vil dere ikke komme og..."
Mange svarte: "Nei, det vil jeg ikke. Jeg kasta ham ut. Vil aldri se ham igjen."
"Men han er sønnen Deres", sa jeg.
Det overrasket meg veldig at foreldre kunne være så slemme mot sine egne barn.
Jeg tenkte ikke på det at de var homofile. Det var jo barna deres.
Den ansatte som jobbet så tett med oss for å få åpnet butikken,
dro hjem på fredag og døde på mandag.
Vi jobbet med ham
bokstavelig talt til han gikk bort.
Jeg husker at moren hans ringte meg etter at han døde.
Hun hadde ikke kontakt med ham på den tiden,
og jeg tror hun hadde dårlig samvittighet.
Jeg vet ikke hva hun ville meg, men hun skulle ha besøkt ham.
-Det var grufulle tider. -Ja, det var virkelig ille.
Jeg husker at jeg dro til butikken og spurte etter ansatte. "Han døde nettopp."
Det var noe grusomt over det, men jeg forsto det ikke før lenge etterpå.
Jeg vet at de støttet det homofile miljøet.
De planla det ikke, men de gjorde det.
De ville ikke la andre krefter fortelle dem hva de skulle gjøre.
Vi bidro i det små med vår menneskelige godhet.
VI KJEMPER FOR LIVET VÅRT
Statstjenestemenn brukte ofte pornografi
for å avlede oppmerksomheten vekk fra deres maktesløshet.
ETT AIDSDØDSFALL I HALVTIMEN FDA: GI OSS BEHANDLING
Justisminister Meese tok i dag imot pornografirapporten.
Obskøniteter, noe som er ulovlig, er ikke noe
som faller under det første grunnlovstilleggets beskyttelse.
Jeg leste masse om Meese-nemndas arbeid på den tiden.
Den var fullstendig rigget. Alle der var motstandere av pornografi.
Man visste hva resultatet ble. De ville si at det ikke var bra.
Motstandere sier at nemnda bruker en halv million dollar på å preke moral.
Regjeringen forsøker å oppnå selvsensur
gjennom trusler om harde sanksjoner.
Her hadde de en ekspertgruppe med millioner, alle pengene de trengte.
De hadde ett oppdrag for øye: Å kontrollere folks lese- og tittevaner.
Og deres seksuelle vaner, om de fikk det til.
Er det ikke på tide å fjerne incentiver for inntjening fra syke, obskøne saker?
En ting du gjorde på den tiden,
var å bare selge filmer til folk du kjente.
Vi solgte filmer over hele landet, men bare til selskaper vi hadde erfaring med.
En dag ringte noen og bestilte tre filmer
til "Videosjappa" i Lebanon i Pennsylvania.
Vår ansatte la inn bestillingen på PC-en og sendte den ut.
Uten at vi visste det opprettet påtalemyndigheten en sak
om ulovlig forsendelse av voksenmateriale over statsgrensene.
De skulle infiltrere oss.
FBI kommer inn, akkurat som du ser på TV.
Det står FBI på...
-Jakkene. Med store bokstaver. -Ja, og skarpladde våpen.
Vi har gjennomført noen kjøp under dekke,
og vi fikk ransakelsesordre etter å ha konferert med påtalemyndigheten.
Vi ble siktet for å sende obskønt materiale.
STORJURY BEVIS NR. 22
De kunne lett ha fått fem år i fengsel eller mer.
De kunne fått veldig store bøter.
En av oss måtte i fengsel, og jeg tenkte at det burde være Barry.
Aktoren i saken hadde satt sammen en jury med svært religiøse mennesker.
Selv var han pornomotstander.
Barry måtte be om en tilståelsessak, sa de.
Han måtte bli dømt, kjent skyldig for en forbrytelse.
Fengsel er det verste stedet i verden,
men å frykte å havne i fengsel er enda verre.
Det var som å leve med kniven på strupen.
Vi snakket aldri med noen om det.
Foreldrene våre visste ikke hva som foregikk.
Barna visste ikke hva som foregikk.
Vennene våre visste ikke hva som foregikk.
Det var som å stå i en heis i fritt fall,
som om jeg mistet alt jeg hadde i meg.
-Visste du om siktelsen fra FBI? -Jeg visste ikke om anklagene.
Jeg tror jeg hørte noe
om en video som ble sendt i posten til Pennsylvania.
De gjemte det helt og holdent for oss. Jeg husker det ikke fra oppveksten.
De holdt helt tett, for vi var jo barn. Vi skulle ikke være i nærheten av sånt.
På grunn av det hadde jeg ikke noe særlig forhold til bedriften.
Følte du noen forbindelse til butikken?
Butikken var i sin egen sfære utenfor familien vår,
men det er ganske... Det er noe konvensjonelt over det.
Foreldrene dine drar på jobb. De snakker ikke så mye om hva de gjør.
Slutt å gni deg i øynene!
Familien kom inn i et tradisjonelt mønster på hjemmebane.
-Sa Josh det til deg? -Virkelig?
Ja, det gjorde han.
Vi snakket om barn og ekteskap. Vi var heterofile.
Ingen stilte spørsmålstegn ved det.
Jeg tror vel egentlig at jeg fikk min forståelse av...
...homofile og homofil livsstil fra bedriften, på et eller annet merkelig vis.
Det må jeg få si. Du har vært et eksemplarisk barn.
Jeg liker å være moren din.
Å innse at jeg var homofil
kom gjennom en lang, ubestemmelig periode.
Jeg holdt hemmeligheten min skjult for omverdenen,
for det var ikke akseptert å være homofil.
Kjente du eller traff du folk som var homofile,
som du kjente igjen som homofile? "De er homofile. Så kult."
Nei. Overhodet ikke. Jeg overså nok ganske så bevisst
alt som handlet om homofili, akkurat som mine heterofile venner på ungdomsskolen.
Man snakket ikke om homofile, eller om hvordan de var.
Det var helt urtypisk. Idrettsgutta som mobba de homofile.
Idiot!
Jeg gjorde det jeg kunne for å ikke fremstå homofil,
men jeg var ikke god nok for dem til å være heterofil.
Derfor så de på meg som aseksuell.
Jeg presset meg selv mye for å være den tradisjonelle sønnen som fulgte reglene.
Er du klar, pappa?
Ja!
Jeg tror at jeg fylte all ledig tid om dagene med en eller annen aktivitet.
Jeg drev med stuping, var på turnlaget.
Følte du et press om å late som at du var heterofil?
Det var mye press om dating.
Flere mistet jo møydommen sin.
Ikke jeg, da.
Jeg syns det er så rart at du ikke trodde at det var greit for meg.
Det var greit for meg. Jeg levde jo i en homofil verden.
-Hvorfor ville du ikke bli del av den? -Din verden var altfor homofil.
For homofil, for kunstnerisk. Det var ikke noe for meg, det var nok...
Det var ikke der jeg var i livet, eller der jeg er i dag.
Kan du fortelle meg hvordan vi møttes, Fernando?
Vi møttes i niende klasse.
På den tiden kjente du igjen dem som levde som de selv ville.
Du merket det liksom på håret, klærne og musikken deres.
Du var en av dem som hadde hele pakka med det jeg så etter i en venn,
en som levde livet akkurat slik hun selv ville.
Alltid ute etter oppmerksomhet!
Hyggelig å høre fra deg, Ms. Green.
Føler du at vennegjengen vår identifiserte seg som de skeive på skolen?
Vi identifiserte vel oss ikke som skeive.
På 90-tallet identifiserte vi oss som sære, kunstnere, punkrockere og rebeller.
Det var identiteten vår, det som knyttet oss til hverandre.
Det var derfor det var så akseptert for vennene våre
å eksperimentere med seksualiteten.
Kan jeg komme innom og henge ved PC-en din?
Ok.
-Husker du da jeg fant ut om butikken? -Ja!
Du hadde sagt at foreldrene dine eide en bokhandel.
"Hva slags bokhandel", spurte jeg. "Bare en bokhandel", sa du.
"Du har vel aldri hørt om den. Den heter Circus of Books."
Da sa jeg: "Hæ? Circus of Books? Det er jo en pornosjappe!"
Jeg ble forvirret, for det stemte dårlig med min oppfatning av foreldrene mine.
Det var en spennende og morsom hemmelighet, men den var også farlig,
for det kunne fort bli et problem.
Selv om vi var rebelske og veslevoksne, var vi fortsatt ganske så uskyldige.
Jeg trodde jo ikke at de skjønte seg på min verden med kunstnere og skeive.
Men deres liv krysset jo mitt miljø, uten at jeg visste det.
Vi hadde liksom sett på Karen og Barry som veldig faderlige og moderlige, strenge.
Helt klart ikke revolusjonære, som en del av motkulturen.
Da vi forsto at de var en del av Circus of Books,
begynte det å gå opp for oss
at foreldrene dine hadde flere sider enn vi hadde trodd.
Det hjalp oss med å forstå at man kan leve livet som voksen
uten å følge den veien som alle forteller deg at du skal følge.
BUTIKKINTERIØR
Da foreldrene dine kjøpte butikken,
tror jeg ikke at de visste hva de muligens sto overfor.
Det forferdelige var jo at ingen kunne vite det.
Det var umulig å lese loven mot obskøniteter og forutsi om noe man solgte
ville føre med seg en rettssak.
Vi kjente folk fra bransjen som hadde blitt dømt til fengsel.
Jeg tenkte bare at vi skulle legge ned.
Da vi endelig møtte John Weston, sa han at det var en veldig dårlig idé.
Myndighetene krever alltid sitt uten skrupler.
Stenger du noe med én gang, har du mindre å tilby.
Om krigen mot narkotika avsluttes, vil alle narkotikajegerne miste jobben.
Sånn var det med alle som kjempet mot obskøniteter også.
De trengte noen å forhandle med. Vi ble rådet til å ikke stenge,
men heller holde butikken i gang og kjempe.
Det er skummelt når myndighetene prøver å ta deg.
Det virker kraftig inn på deg, spesielt når de gjør det av religiøse årsaker.
Det er ganske skremmende, syns jeg.
Jeg fikk en meddelelse fra myndighetene. "Barry Mason må tilstå.
Han må kjennes skyldig og dømmes for en forbrytelse."
Det var uakseptabelt at han ble gjort til forbryter, rent medmenneskelig sett.
En slik verden vil jeg ikke være en del av.
Jeg tryglet dem om å ombestemme seg.
At de skulle forstå hvem han var og hvordan dette ville påvirke familien
og deg, om faren din hadde blitt tvunget til å reise seg i rettssalen
og si: "Ja, jeg er skyldig. Jeg har begått en forbrytelse."
Grunnen til at det løste seg, var at Bill Clinton ble valgt til president.
USAs president, Bill Clinton.
Greit. Takk.
Aktoratet ble byttet ut.
Han hadde et annet syn på obskøniteter, og det skapte nok et klima
som gjorde at det ble mulig å revurdere min innstendige forespørsel.
Nå forsto de endelig at faren din var en fin fyr.
De godtok at staten frafalt saken.
Staten frafaller saken og prøveløslater deg.
Jeg måtte bare innom tinghuset og signere et skjema én gang i måneden
der det sto at jeg ikke hadde begått forbrytelser den måneden.
Så var det hele over. Da var jeg fri.
Det viser seg at rettighetene våre i første grunnlovstillegg beskytter
både de mest ekstreme ytringer og det mest ekstreme materialet.
Den største rettigheten noe land kan gi sitt folk, er retten til å være i fred.
Josh må ha hodet helt rundt. Si hei.
Hva sa du?
Juni var den dårligste måneden noen gang for begge butikkene.
Det er fortsatt lønnsomt,
men det er ikke holdbart.
Noen ganger er det bare... Som i går.
Jeg skulle dra fra butikken, men kom meg ikke ut,
for mannen som nettopp hadde kjøpt noe gikk med rullator.
Han så på det han hadde kjøpt, så han åpnet ikke døra.
Siden han hadde rullator, ble han stående.
Det er kundekretsen vår. De er aldrende.
For det meste menn, som knapt kan gå.
-Blander du det, som frokostblanding? -Ja, ellers får du ikke med de små bitene.
Nå får jeg spist alt.
Heller enn en forretningsavgjørelse har jeg et problem som tilhører psykologien.
Jeg har drevet denne bedriften i alle år uten å vite hva jeg driver med,
og... nå må jeg stenge.
Men jeg har folk som jobber for meg som ikke får like gode jobber om de...
-Det er ost. -Cottage cheese, ja.
-Om de... -Ost.
Om vi stenger. Jeg vet ikke. Det... Jeg vet ikke.
Jeg vet heller ikke hvorfor du syns at dette er verdt å dokumentere.
Slikt skjer med små bedrifter.
Det er bare en annen forretningsmodell. Jeg liker ikke all denne filmingen.
Jeg vet ikke hva du lager med alt dette.
Karen og Barry var konstant redde for
at bedriften deres skulle bryte sammen.
Derfor sa de stadig: "Det var det. Vi stenger denne uka her.
Nå er det nok. Dette er slutten." Sånn var det alltid.
Derfor er det med vantro jeg hører at de skal stenge. De skulle jo alltid stenge.
Dette er attester.
Her står det: "Han har jobbet for oss i over 25 år.
Trenger dere en god, ærlig, pålitelig ansatt med stå-på-vilje,
er det Ben dere ser etter."
-Så trist, men bra for deg, da. -Takk.
Dette er min siste arbeidsdag. Nå går jeg av med pensjon.
Det er deprimerende, men det er samtidig også på tide.
Det verste som fins er å måtte si opp en god ansatt
fordi du ikke har råd til å ha dem ansatt hos deg lenger. Det er forferdelig.
Fortiden kommer aldri igjen.
Om du ikke er villig til å investere i fremtiden, er det ingen vits i
å eksistere mer.
"Dere merker sikkert at salget går dårlig, selv om vi prøver alt for å selge mer.
Jeg ville fortelle dere at jeg leier ut butikken gjennom en eiendomsmegler.
Jeg ønsker alle ideer til nye varer og annen bruk av lokalet velkommen."
Jeg henger det ved stemplingsuret.
La meg se.
Ok, dette er...
Der ser de det.
Kan du beskrive den dagen du sto fram for mamma og pappa,
hva som gjorde at du følte at du kunne være mer åpen?
Hva var det som gjorde at du bestemte deg for det?
Det var vel ikke før etter ungdomsskolen
at det engang begynte å fremstå som et alternativ for meg.
Det var ikke før på college at jeg begynte å forvandle meg fra
den jeg fremsto som utad til den jeg følte jeg var inni meg.
Jeg kom hjem fra college flere ganger
og tenkte at jeg skulle stå frem, men det skjedde aldri.
Jeg la mye press på meg selv for å få det til å skje.
Jeg forsikret meg om at flyturen tilbake var kjøpt og betalt,
for det var ikke utenkelig for meg
at jeg kom til å bli kastet ut.
Ja.
Går det bra med deg?
Skal jeg lese spørsmålene selv?
Nei, beklager. Det gjør meg bare så trist å høre dette.
Under fredagsmiddagen, rett før han skulle tilbake til skolen, til Columbia.
Han satt ved den ene enden av spisebordet, og jeg ved den andre.
Noen førte en samtale som krevde at man hadde Post-It-lapper og penn.
Jeg begynte å skrible på Post-It-lappen. "Jeg er homofil."
Jeg kastet papir og penn på bordet.
Jeg lurte på hvem som skrev det, for det sto ikke noe navn.
Så gikk moren hans opp med ham. "Jøss, det er Josh", sa jeg.
Jeg sa: "Er du sikker? Hvorfor gjør du dette? Nå straffer Gud meg."
Gud ville straffe henne for at hun drev butikken,
og jeg tror at hun trodde at dette var en straff.
Frem til det tidspunktet
hadde det vært noe som hadde eksistert utenfor, isolert fra kjerneverdiene mine.
Det var ikke noe jeg trengte å tenke så veldig mye på.
Jeg hadde ingen problemer med at folk var homofile,
men jeg var ikke forberedt på at et av barna mine var det.
Jeg forventet faktisk at pappa skulle bli mer opprørt,
vanligvis er det faren som kaster ut den homofile sønnen.
Men han... Han tok det veldig pent.
Da han fortalte oss det, ble jeg egentlig bare overrasket.
Det eneste jeg var litt opprørt over, var at han hadde holdt det hemmelig,
for det hadde overhodet ikke hatt noe å si for min del.
Han skulle fly tilbake neste morgen, så vi fikk ikke pratet særlig om det.
Da vi kjørte til flyplassen, sa han: "Du vet...
Menn kan utnytte andre menn på samme måte som de kan utnytte kvinner."
Det syns jeg var ganske skarpsindig sagt.
Hvorfor hadde mamma problemer med det, som var så dypt inne i denne verdenen?
Alt de gjorde i bedriften, gjorde de jo ironisk nok for å forsørge familien.
Det med homofile havnet på forretnings- siden, bak en mental skillelinje.
Jeg så aldri på mine ansatte på samme måte som jeg så på sønnen min.
Det var greit for meg å jobbe med homofile,
men når det var snakk om min egen familie og det jeg hadde lært gjennom religionen,
så var det overhodet ikke greit for meg.
Når det ble snakk om min egen sønn,
forsto jeg at jeg hadde noen holdninger til homofile som jeg måtte endre på.
Jeg vet ikke hvorfor søppeltømmeren ikke kom. Hvilken dag kommer han på?
-Torsdager, tror jeg. Jeg kan sjekke. -Det er jo i dag.
Hvorfor sa du at du vil stenge i juni?
Du vet... Salget går dårlig. Vi prøver å holde på de ansatte.
Siden det går så dårlig med butikken,
virker det ikke som om de rydder i det hele tatt der inne.
Så...
Alle har på en måte allerede sluttet.
Farvel... til denne esken.
Om jeg hadde trodd at det var en levedyktig butikk,
så hadde jeg lagt den ut for salg.
Men jeg tror ikke at noen vil få noe mer ut av den enn det vi gjør.
Den kunne kanskje holdt på i et års tid. Eller ikke. Det er vanskelig å si.
Skulle ønske at filmen din var ferdig, slik at jeg fikk se hvordan det sluttet.
Dette er et bilde på bedriften vår.
Alt havna på dynga til slutt.
Her. Dette er ganske interessant.
Denne sporer salget vårt.
Dette var i 2008.
Da kom finanskrisen, men også internett for fullt,
og der ser du hvordan det bare synker.
Vi åpnet ikke noen nettbutikk da alle andre gjorde det.
Vi har en nettside, men ingenting er til salgs der.
Det står bare hva vi har i butikken.
Jeg lurte på hvordan de kunne overleve da internett kom,
for det ødela pornobransjen fullstendig.
Du får ikke solgt det man finner gratis andre steder.
Porno flytter grensene på nett.
Seksuelt materiale blir mer og mer tilgjengelig på internett.
Internett ødela bedriften min fullstendig.
Det tok fra meg inntekten min.
Kanskje forkynner det også homobarens død.
Du må ikke på bar for å møte noen lenger. Du kan møte dem på internett,
Grindr eller SCRUFF.
Internett har på mange måter hjulpet,
for nå trenger vi ikke å leve et liv i skyggene,
vi er ikke undertrykte og redde lenger.
Men det suger at den yngre generasjonen...
Nå er det så vanskelig å snakkes ansikt til ansikt.
Det var ikke bare steder man handlet,
men også møtesteder, der man kunne treffes.
Steder der folk kunne møtes, sagt i aller mest positiv forstand.
Man får kanskje materialet der, men det erstatter ikke menneskelig samhandling.
Om det skjer nå, er det tragisk. Et uerstattelig tap.
Jeg tror ikke at de er interessert i noen av disse papirene.
Jeg vet ikke hva jeg gir dem, det er så lenge siden jeg la alt oppi her.
-Jeg har hørt navnet. -Ja.
Det er noen av omslagene hans. Han var en veldig hyggelig fyr.
Om han ikke er del av ONE Archive, så tror jeg at han hadde ønsket det, så...
Jeg tror at du må signere her.
-Hva? -Det er et gavebrev.
Du sier at du gir bort materialet.
-Der. -Ok.
Om dere ikke vil ha det, så bare kast det, fordi...
Du vet ikke hvem du snakker med. Vi kaster aldri noe.
-Vi ser gjerne på det, uansett hva du har. -Tror ikke dere vil ha noe av det.
Når jeg først er her, vil jeg ta en titt. Det var her det virkelig begynte.
Erotikken eller smusslitteraturen ble gjemt bak en stor gardin.
Man hadde risikoen for at man kunne bli tatt av politiet.
Eller så var det et litt hyggeligere problem,
at du kunne møte andre som lette etter samme materiale.
Så det var ganske bra å ha muligheten til å kjøpe dem.
Jeg husker at Circus of Books
var et sted der du kunne dra og møte andre likesinnede.
Butikken har tjent sin hensikt, men den er bare ikke...
-Det er nok greit at den stenger nå. -Tusen takk for donasjonen.
Det er jo bare noen greier, da.
Dette er viktig, syns jeg. Mye viktigere enn butikken vår.
Bare motet det krevde å gi ut dette måned etter måned.
I all hemmelighet.
Tenk deg en ungdom i Iowa eller et eller annet sted,
som fikk tak i en utgave og tenkte: "Herregud. Jeg er ikke alene."
Det er helt fantastisk. Du burde heller lage dokumentar om dette.
Etter at Josh kom ut av skapet, kjørte vi ham til flyplassen dagen etter.
Regelen var at han måtte ringe og si at han var fremme når han kom frem.
Vi ventet og ventet. Han ringte aldri.
Da ringte jeg ham og sa:
"Uansett hva du er, så må du ringe mamma og si at du er kommet frem."
Det var mye vanskeligere for meg å begynne å snakke om det.
Karen klarte ikke å fortelle en eneste av vennene om det på et helt år.
Jeg satt der, i menigheten, og prøvde å finne ut hvordan
jeg skulle komme meg gjennom de strevsomme tankene om hvem han var,
min vidunderlige sønn.
Det å være homoseksuell var en vederstyggelighet i vår religion.
I et ekteskap som vårt har den ikke- religiøse ektefellen mye lettere for
å godta sitt homofile barn enn den religiøse ektefellen.
-Hvorfor droppet du ikke bare religionen? -Det er ikke noe alternativ for meg.
Om det å være religiøs er ditt livsvalg, er det mye lettere å ta imot Gud.
Men det er ikke lett å være religiøs. Det er også noe du må jobbe med.
Jeg måtte revurdere mitt teologiske syn for å kunne godta det.
Jeg gikk på bibelskole. Hva betyr ordet "vederstyggelighet"?
Hvorfor sier de det om homofili?
Hva mente de egentlig, sett i lys av deres egen samtid?
Jeg brukte lang tid på å lete etter svar, godta det og finne ut
at det fantes en betydelig gruppe av tenkere, ledere
og andre som faktisk var homofile, som dannet vidunderlige, levende miljøer.
Å SI DET TIL MAMMA OG PAPPA FORELDRE - FRA RÅDVILL TIL AKTIVIST
Vi ble med i PFLAG, og hun møtte andre kvinner med liknende erfaringer.
Det heter PFLAG: Foreldre, familie og venner av lesbiske og homofile.
Det er en støttegruppe for folk
som har behov for å forstå utfordringer knyttet til kjønnsidentitet og legning.
Etter det gjennomgikk hun en slags forandring.
Det var uaktuelt for meg å ikke være den beste moren for ham som mulig.
Barna dine har sin egen vei i livet, og den kan du ikke styre.
Du kan bare leie dem de første små skrittene langs veien.
Men det krevde virkelig mye av meg å klare det.
Vi begynner med at Mason-familien forteller sin historie.
Vil du begynne, Karen, siden Barry begynte sist?
La Barry begynne. Han har den beste historien.
-Det kompenserer for deg, da. -Vel.
Ok.
For omtrent 15 år siden kom sønnen vår hjem fra college i New York.
Nå er vi storkanoner i PFLAG, og vi forteller det bare til dem,
vi prøver å gjøre dem komfortable med det.
Jeg hadde ingen anelse om at han var homofil.
Jeg har tatt kurs som tilrettelegger. Jeg kan lede støttegrupper.
Jeg er vel kroneksemplet på
en som reagerte dårlig på det.
Jeg skulle gjerne ha tatt tilbake alt jeg sa til ham da han kom ut av skapet,
men det forsvinner ikke. Uheldigvis snakker jeg mye, så jeg glemmer det aldri.
Engasjementet deres i PFLAG har vært helt fantastisk.
På et tidspunkt sa mamma at det er foreldrene som må kjempe for endring,
mens barna skal få ha et så normalt liv som mulig og bare gjøre sitt.
Her tror du at du alltid vet best, men så tar du feil.
Ja, foreldre er bare smarte i en veldig avgrenset tidsperiode.
Jeg trives med den jeg er på grunn av dem. Så...
Ja. Jeg er ikke så flink til å avslutte setningene mine.
De siste 20 årene har jeg hjulpet andre mennesker med å forstå og godta
alle kjønns- og legningsnyansene hos barn, og dem fins det mange av.
Og alle variantene er ok, alt er greit. Det håper jeg du tar med i filmen din.
VI FEIRER ALLE FAMILIER
STOLT AV MINE HOMOFILE BARNEBARN
Mamma!
Nå må jeg finne ektemannen min, så vi kan få tatt et gruppebilde.
-Ok. Ja. -Still dere der borte.
VI FEIRER 40-ÅRSJUBILEET TIL PFLAG LOS ANGELES
KJÆRLIGHET!
Skal vi ta bilde? Skal du ta bildet? Bra.
Gi meg kameraet, pappa. Du må være med. Ok, jeg skal ta et bilde.
Ok.
Du samlet veldig mange til bildet. Det ble vanskelig.
Jeg vet det. Ikke si det igjen, for det er liksom min jobb hos PFLAG.
Jeg gjør ikke det. Hei igjen!
Foreldre og venner av lesbiske og homofile. PFLAG!
Her er de, mine damer og herrer. Foreldre og venner av lesbiske og homofile.
mødre, fedre, brødre og søstre. Stolte foreldre.
Om du ser på paraden, så ser du at ingen andre får slike tilrop.
Bare PFLAG.
Det er for foreldrene som gikk i forveien,
de som var der når ingen andre støttet de som sto frem som homofile.
Jeg skulle ønske at mine foreldre hadde vært her.
-Se, pappa. Der er butikken din. -Jeg vet det!
Barry!
FORELDRE AV HOMOFILE
Ingen har noen gang gitt oss noe uten at vi har måttet kjempe for det først.
LYKKEN ER LOVFESTET RETT TIL KJÆRLIGHET
Jeg har fått bevitne så mange endringer i vår verden.
Både gode og dårlige.
STOPP HATET
Men jeg har håp, og det er ennå håp.
Jeg skal ikke avslutte med noe negativt nå.
Dette er positivt, for nå står folk mer samlet enn de noen gang har gjort.
VI ER STOLTE AV LHBTQ-BARNA VÅRE
GUD VELSIGNET OSS MED ET HOMOFILT BARN!
VI STENGER FOR GODT TORSDAG 9. AUGUST OG SIER TAKK FOR 30 ÅR
-Det er siste time, så handle fort. -Siste time?
Snart setter vi opp skiltet der det står at det er stengt.
Kanskje du blir vår siste kunde.
Ok.
Eier av siste vare solgt på Circus of Books.
Ja.
-Jeg liker å være anonym, men... -Skriv "anonym" om du vil være purist.
-Nei, nå vet de fleste det. -Kult!
Barry og Karen har alltid vært som en mor og far for meg.
Vi har alltid hatt...
-Surrogatforeldre. Som familie. -Ja.
-Ha det, Karen. -Du er god, Bud.
Takk. Jeg kommer til å savne deg.
Du kommer til å gjøre mye bra. Det vet jeg.
-Flott å jobbe med deg. -Takk.
-Håper at alt ordner seg. -Tusen takk.
-Få en klem. -Karen, da!
-Takk for alt. -Du har vært fantastisk.
STENGT
Det er ikke bare bare å være gift og drive en bedrift sammen over så lang tid.
-Det er veldig vanskelig, faktisk. -Ja, han måtte høre mye på meg, da.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen