Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Mamă!
‎Mamă, întoarce-te!
‎Ești la camera ascunsă!
‎Salută! Țipă!
‎Avem casa plină de oameni. ‎Te pot suna eu? Bine.
‎Bună! Cum te cheamă, domnule?
‎Ești la camera ascunsă.
‎Privește spre camera aia mică, ‎de după dulap!
‎- Nu ești prea aproape? ‎- Da, e o cameră.
‎- Nu focalizezi bine, Rachel. ‎- Strigă!
‎- Cinci doze de apă? Mamă! ‎- Cinci doze de apă.
‎Rachel, va fi tare anost un film
‎în care se toarnă doze de apă în carafă.
‎Mamă, tată, vreți să vă prezentați?
‎- Începe tu! ‎- Bine.
‎Mă numesc Karen Mason.
‎Eu, Barry Mason.
‎Suntem proprietarii ‎Circus of Books din 1982,
‎deci de 33 de ani.
‎O perioadă îndelungată, oricum o iei.
‎Ne puteți spune ce este Circus of Books?
‎FIICA LUI KAREN ȘI A LUI BARRY
‎Josh, poți să îmi descrii familia noastră?
‎Ce fel de oameni sunt mama și tata?
‎Familia noastră...
‎Are o anumită doză ‎de convențional. Cred...
‎că suntem o familie normală, strâns unită.
‎Ziceam să ne pozezi pe noi.
‎Micah, termină! Micah, zău așa!
‎Ne străduiam să creăm ‎imaginea familiei perfecte.
‎Micah, te-ai mișcat.
‎Mama e categoric capul familiei,
‎dar își păstrează delicatețea.
‎Încă o dată!
‎Are o voință de fier
‎și nu se lasă până nu obține ce vrea.
‎Cum l-ai descrie pe tata?
‎Să nu te lovești de bare!
‎Tata e printre puținii oameni ‎care-s mereu cu zâmbetul pe buze.
‎E un tip vesel din fire.
‎Ce înseamnă beculețul roșu?
‎- Tati, pot să intru aici? ‎- Da.
‎Tati!
‎Era descris invariabil ‎drept „tipul chel și zâmbitor”,
‎de câte ori se pierdea la mall.
‎Parcă erau polițistul bun ‎și polițistul rău.
‎Și, ce să spun, eu... ‎Nu am fost mama tipică din suburbii,
‎dar categoric eram o mamă ‎cu un serviciu și trei copii.
‎Nu voiam ca ei să aibă habar ‎cu ce ne ocupam,
‎ne era teamă ‎să nu-i evite alți copii la joacă.
‎E o piñata foarte rezistentă!
‎- Nu discutam niciodată despre asta. ‎- Asta era regula în familie.
‎Nu discutam afacerile familiei în familie.
‎Dacă eram întrebați unde lucrau ai noștri, ‎răspunsul era: „Au o librărie.”
‎„Avem o librărie.”
‎Asta le spuneam oamenilor.
‎Uneori mergeam pe la magazin,
‎căci mama ne ducea acasă ‎și trebuia să treacă pe acolo.
‎Ni se spunea clar să privim în jos
‎când traversam ‎anumite zone ale magazinului.
‎„Nu vă uitați în jur, ci la podea!” ‎Dar, evident...
‎privirea mai alunecă.
‎O dată am găsit o casetă VHS ‎în portbagajul mașinii mamei
‎și am ascuns-o, ‎așteptând apoi luni în șir.
‎În cele din urmă, când eram singur acasă, ‎m-am dus în ascunzătoarea mea,
‎am scos caseta și era Betamax, ‎așa că nu m-am putut uita la ea.
‎Circus of Books e o librărie
‎cu materiale ‎hardcore‎ pentru adulții gay.
‎UN DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎VÂRSTA MINIMĂ 18 ANI
‎NON-FICȚIUNE GAY
‎Vedeam Circus of Books
‎și credeam că era o librărie ca oricare...
‎specializată în circ.
‎Când am intrat, ‎am înțeles că era mult mai mult
‎decât o librărie obișnuită.
‎Avea o întreagă secțiune ‎cu pornografie,
‎pur și simplu.
‎Era grozav.
‎Furnizor de materiale de lux
‎pentru toți adepții perversiunilor sexuale ‎din America,
‎prin asta se evidenția librăria Circus.
‎Datorită ei, mulți bărbați ‎și-au putut explora sexualitatea.
‎Acolo puteai întâlni alți gay ‎în siguranță.
‎Se ieșea la agățat ‎printre rafturi cu cărți.
‎Era centrul universului gay ‎din acel cartier.
‎La ‎2 on the Town, ‎ne place să explorăm
‎străzile faimoase, în orice sens, ‎din sudul Californiei.
‎Astă-seară, Lou Lauren ne invită ‎pe bulevardul Santa Monica.
‎Așa arată bulevardul ‎pentru mai toți cei din afara orașului.
‎Dar strada are și o față necunoscută,
‎pe care străinii o descoperă ‎doar dacă își dau seama
‎că aproape toți cei din jur ‎sunt bărbați.
‎În primul an ‎de la stabilirea în Los Angeles
‎am găsit un loc tolerant.
‎În West Hollywood găseai mai ales ‎gay foarte tineri,
‎i se spunea de altfel Boystown.
‎Pe atunci, dacă se știa că ești gay, ‎erai un proscris
‎și făceai lucruri exagerate, știți?
‎Toate cele, de la agățat ‎la baticuri și alte indicii...
‎Oamenii nu spun: ‎„Mai bine mă trag într-un colț,
‎să nu mă vadă șeful aici”?
‎Nu, aici gay-i sunt liberi, ‎nu avem nicio problemă.
‎Mă numesc Alexei Romanoff
‎și, întâmplător, sunt printre ultimii ‎încă în viață dintre participanții
‎la demonstrația‎ ‎de la The Black Cat.
‎În seara de revelion a anului 1966,
‎două baruri au fost vizate ‎de raiduri ale poliției.
‎La câteva secunde după miezul nopții,
‎după ce s-a cântat „Auld Lang Syne” ‎la The Black Cat,
‎poliția a început să-i aresteze ‎pe cei care se sărutau.
‎Aceștia se temeau,
‎pentru că, dacă se afla că erau gay, ‎își putea pierde serviciul
‎și riscau să rămână pe drumuri.
‎Incidentul a fost scânteia ‎protestelor față de brutalitatea poliției,
‎din fața celor mai vechi baruri gay ‎din Los Angeles,
‎The Black Cat și New Faces.
‎A fost cea mai mare demonstrație ‎din țară, din acea vreme,
‎desfășurată cu doi ani și jumătate ‎înainte de Stonewall.
‎New Faces a devenit Circus of Books.
‎Librăria era foarte importantă
‎pentru că acolo erau publicații ‎despre viețile noastre.
‎Noi eram oamenii invizibili, ascunși,
‎despre care nu vorbeai, ‎pentru că erau dezgustători.
‎Nici nu pot să explic cât de diferit era.
‎Să fii homosexual era ceva de neînchipuit.
‎EDITOR DE REVISTĂ
‎Pornografia a avut mereu ‎un loc în comunitatea gay,
‎pentru că nu vedeam așa ceva.
‎Să vezi bărbați ‎dezbrăcați și dezinhibați...
‎CLIENT
‎Asta ne-a umplut de mândrie.
‎La Circus of Books am înțeles prima oară ‎că nu eram singur ca gay.
‎FOST ANGAJAT
‎Pe atunci nu era ușor să fii gay,
‎iar această librărie
‎m-a ținut în siguranță, ‎m-a ferit de necazuri.
‎Cum merg vânzările azi?
‎Destul de slab.
‎- Apoi își revin. ‎- Ca în fiecare zi, nu?
‎Pare-se că s-au vândut niște VHS-uri, nu?
‎- Da. ‎- Chiar?
‎- Da. ‎- Așa se pare.
‎Am văzut asta azi-dimineață.
‎Cineva a adus casete VHS pentru hetero, ‎într-o stare foarte bună.
‎Nu știu cine va cumpăra VHS-uri ‎pentru hetero, dar n-am plătit pentru ele.
‎Am dat la schimb cărți ‎pe care le vindeam cu un dolar.
‎Astea-s pilule. ‎Astea se cheamă inele pentru penis.
‎Ăsta ce caută acolo?
‎Nu știu de ce e acolo.
‎Bine.
‎Se pare că avem un șobolan.
‎Unul dintre angajați l-a văzut ‎azi-dimineață aici, în spate,
‎unde nu-s alimente, ‎și vrem să îl prindem
‎înainte să decidă să iasă în față ‎și să ne înfulece gustările.
‎În partea din față a magazinului ‎ținem majoritatea mărfii.
‎Tipul ăsta, cu revista ‎Handjobs, ‎tocmai s-a lăsat de publicistică.
‎Acum crește pui bio.
‎Când comand de la el, ‎mă ține la curent cu puii lui.
‎Aici e raionul pentru adulți.
‎Faimos.
‎E una dintre secțiile noastre ‎cele mai bune.
‎Astea se numesc „Vizionate anterior”
‎și sunt...
‎DVD-uri gay ‎hardcore
‎cumpărate de clienți de la noi ‎de-a lungul anilor.
‎Nu știu dacă ăsta ‎e unul dintre cele de top.
‎O vreme am oferit unul gratuit ‎cu fiecare DVD cumpărat de aici.
‎Se numește ‎Nude and Rude ‎și e regizat de Carl Stanyon.
‎Dar, deși costă doar 3,95 dolari,
‎totuși nu prea se vinde.
‎Uneori, vin la muncă
‎și am senzația ‎că aranjez șezlonguri pe Titanic.
‎Iau un film de șapte dolari ‎și reduc prețul la trei,
‎îl mut de pe raftul ăsta pe celălalt.
‎Nu suntem ‎decât un magazin vechi și pe ducă.
‎A vrut să se facă jurnalistă, ‎deci nu a explorat o altă opțiune.
‎Dar împrejurările au făcut-o ‎să se răzgândească.
‎În primele ei articole, mama
‎l-a intervievat pe Larry Flynt, ‎a scris despre raziile anti-pornografie.
‎- Serios? ‎- Da.
‎- La început? ‎- Da.
‎Habar n-am avut.
‎Nici eu, până n-am dat de articolele ei.
‎Asta era mica noastră...
‎echipă din Dayton.
‎Ce sexy erai îmbrăcată!
‎Da, așa e. Aveam un corp frumos. ‎Uită-te și tu!
‎Poftim?
‎- Da. ‎- Cum?
‎Dar ce-o să faci cu așa ceva, Rachel?
‎Sunt doar chestii ‎la care întâmplarea a făcut să iau parte.
‎Tu nu ești genul care face documentare.
‎Nici tu.
‎Dacă le vrei ca să faci un colaj sau...
‎Nu știu ce-o să fac cu ele!
‎Dar nu mai critica fiecare eventualitate!
‎Vreau să găsesc articolul cu Flynt.
‎Fii atentă!
‎„Șase arestări în razii anti-pornografie”.
‎Asta ar putea fi...
‎„Aparatul judiciar s-a mișcat vineri ‎neobișnuit de rapid,
‎în cazul a șase bărbați acuzați ‎de vânzarea de materiale obscene
‎în magazine pentru adulți ‎din centrul civic Cincinnati.”
‎Eu și Karen ne-am cunoscut la liceu.
‎Era o fire extrovertită, curioasă,
‎interesată de tot și toate.
‎Karen își dorise dintotdeauna ‎să fie reporteră.
‎Prima mea slujbă adevărată ‎a fost la ‎Wall Street Journal,‎ în Chicago.
‎Apoi m-am angajat la ‎Cincinnati Enquirer.
‎A sosit redactorul-șef.
‎Începe o zi tipică de muncă la ziar.
‎Mă specializasem în drept penal.
‎Proiectul meu a fost să intervievez
‎un judecător de la Curtea Supremă, ‎Potter Stewart,
‎rămas celebru după decizia sa ‎privind obscenitatea, când a spus:
‎„Nu pot să descriu obscenitatea, ‎dar o recunosc când o văd.”
‎L-am intervievat pe Larry Flynt
‎pentru o serie de articole ‎despre barurile Hustler.
‎E neverosimil că mă ocup de asta.
‎Dacă n-aș fi fugit de acasă la 12 ani, ‎m-aș uita și azi în fundul măgarilor.
‎PATRONUL REVISTEI HUSTLER
‎Era limpede că avea o idee bună
‎și, din câte se părea, ‎avea să aibă mult succes.
‎Ce se întâmpla în poza ‎în care te uitai după o mașină?
‎Era cineva într-o casă,
‎încercau să îl facă să iasă
‎și cred că se trăsese cu arma.
‎Întotdeauna și-a dorit ‎subiecte mai incitante.
‎Îi place să fie dificil.
‎N-aș fi zis că o să ajung ‎să mă satur de jurnalism,
‎dar un subiect bun de presă ‎e adeseori despre tragedia cuiva.
‎PATRU FEMEI MĂCELĂRITE
‎Am scris despre avioane prăbușite, crime,
‎accidente de mașină.
‎La un moment dat, ori devii blazat,
‎ori spui: „Ajunge!”
‎Am venit la LA să-mi vizitez părinții
‎cu gândul că aveam să plec ‎în Alaska, să scriu pe cont propriu.
‎N-am mai plecat în Alaska
‎și n-am făcut nimic ‎cu jurnalismul pe cont propriu.
‎Atunci v-ați cunoscut?
‎Asta a fost la o petrecere ‎pentru evrei burlaci, în Woodland Hills.
‎Era întuneric, ‎nu știu de ce începuse așa de târziu.
‎Când am ajuns,
‎niște femei plecau spunând: ‎„E o petrecere jalnică.
‎De ce nu vii cu noi?”
‎Le-am zis că, dacă tot am condus ‎până acolo, o să stau un pic.
‎Am remarcat întâmplător ‎lumina unei țigări aprinse.
‎Mi-am spus: ‎„S-ar putea să fie o fată acolo.”
‎A venit la mine și am intrat în vorbă.
‎- A fost o conversație foarte interesantă. ‎- În tot acel timp, n-o vedeam.
‎Nu-i puteam vedea fața, ‎atât de întuneric era.
‎A sugerat să ieșim la o cafea.
‎Când a intrat, am văzut-o ‎pentru prima oară. Mi-a plăcut.
‎De-atunci am ieșit împreună tot timpul.
‎Avea o motocicletă.
‎Mamei nu prea-i convenea.
‎Ne-am căsătorit după șapte luni.
‎Eu am avut o rochie albastră. ‎El, un sacou pe care am dat cinci dolari.
‎Era la reduceri.
‎Era dungat, în culori.
‎Îmi amintesc că a spus ‎că era un fel de geniu
‎care inventa chestii.
‎Am început în departamentul Cinematografie ‎de la UCLA.
‎Jim Morrison și amicul lui, Ray Manzarek,
‎ieșeau împreună.
‎Cum eram toți în același departament, ‎am turnat filme împreună.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Părinții mei, statul sau universitatea ‎nu s-au gândit la viitor?
‎Am lucrat prima oară în cinematografie ‎cu Linwood Dunn.
‎Când am lucrat cu el prima oară,
‎tocmai terminam efectele speciale ‎la ‎Odiseea spațială 2001.
‎Lumini! Am zis „luminile”, domnilor.
‎Apoi a venit ‎Star Trek, ‎am lucrat la el trei ani.
‎Foloseau niște imprimante optice.
‎Erau des folosite ‎pentru efecte speciale.
‎Cum știam multe despre culori și lumină,
‎am inventat un accesoriu ‎pentru aparatele de dializă.
‎Trebuie să spunem ‎că tatăl lui era bolnav de rinichi.
‎Așa. Deci am inventat lucruri ‎pentru el, iar apoi...
‎Trebuie să spui de ce. Pe atunci,
‎Barry învăța să circule ‎sângele tatălui său prin aparat.
‎În prima noapte acasă, s-a rupt un tub. ‎Putea muri.
‎Da, așa e.
‎Am zis: „Să fac un mic detector
‎care să depisteze când tubul ‎se înroșește, în loc să fie alb.
‎Și atunci... am găsit o cale ‎de a face asta.
‎Deci practic ți-ai aplicat priceperea ‎la efecte speciale
‎pe aparate medicale, ‎fără să fi avut experiență în așa ceva?
‎Da.
‎Tehnicianul care mă instruise mi-a spus: ‎„Barry, trebuie să te lași de serviciu.
‎Invenția ta e atât de bună, ‎că am arătat-o unei companii
‎care produce aparatură pentru rinichi ‎și vor să comande 325 de unități.”
‎Cu invenția pentru aparatul de hemodializă ‎am dus-o foarte modest.
‎Dar apoi, asigurarea de malpraxis ‎a crescut cu 35.000 de dolari.
‎Pe atunci, cam atât câștigam eu cu totul.
‎Medicii aceia au spus:
‎„Dacă nu-ți permiți asigurarea, ‎ne retragem.”
‎Nu ne mergea deloc bine.
‎Întemeiam o familie și trebuia ‎să ne câștigăm cumva existența.
‎Unitatea de bază a societății
‎este familia.
‎PROCURORUL DISTRICTUAL - OHIO
‎Dacă distrugi asta,
‎distrugi societatea.
‎Sunt ferm convins ‎că pornografia, obscenitatea,
‎atacă familia.
‎Am decis de mult. ‎Dacă e să fii urs, fii grizzly!
‎Nu mă dau bătut în fața lui ‎sau a altui procuror din America,
‎pentru că țara asta nu e numai a lor, ‎ci și a mea.
‎Mi-am petrecut o bună parte ‎din anii '70 și '80
‎rezolvând problemele cu cenzura ‎în toate colțurile țării.
‎- Bună, încântată de cunoștință. ‎- Cum merge?
‎Ați dat un anunț în ‎LA Times, ‎în căutare de mici distribuitori.
‎Pentru că distribuitorii consacrați
‎nu voiau să distribuie revista.
‎Așa că m-am dus la mai multe librării ‎și distribuitori secundari.
‎A doua zi după ce am vândut ‎drepturile de autor pentru acele aparate,
‎Karen m-a trezit din somn.
‎Mi-a arătat un anunț cât o pagină ‎publicat de Larry Flynt,
‎care căuta distribuitori.
‎Era o altă opțiune pentru el, ‎fiindcă noi...
‎El nu... făcea nimic, practic.
‎Mă trezeam târziu, ‎nu aveam treabă în dimineața aia...
‎Ea m-a trezit cu anunțul.
‎O femeie mi-a spus
‎că trebuia doar să comandăm ‎2.500 de exemplare
‎și ne înregistrau ca distribuitor, ‎cu condiția să avem o camionetă.
‎I-am spus că aveam.
‎Nu aveam, dar puteam închiria una.
‎Nu ne permiteam luxul ‎de a nu ne câștiga existența.
‎Trebuie să găsești o soluție.
‎Barry a ieșit cu mașina noastră ‎la magazinele de băuturi din zonă.
‎Am zis: „Dacă nu le primiți ‎de la distribuitorul normal,
‎le luați de la mine?”
‎Și am încheiat ziua aceea ‎cu 2.500 de comenzi.
‎Mama și tatăl tău au fost ‎printre primii noștri distribuitori
‎din zona aceasta.
‎Au crescut și s-au descurcat excelent.
‎I-am spus lui Karen: „A fost ușor. ‎Ce zici, încerc să mai găsesc clienți?”
‎Făceam destui bani ca să ne descurcăm
‎până găseam o soluție de viitor.
‎Între timp, Flint a preluat alte reviste.
‎Ajunseserăm să avem mai multe reviste gay.
‎Una. Aveam ‎Blueboy.
‎Blueboy‎ a fost ‎printre primele publicații gay de succes
‎care nu era clandestină.
‎Nu reușeau să-și găsească distribuitor
‎și au venit la mine.
‎Apoi a luat altele: ‎Honcho‎ și ‎Mandate, ‎reviste gay foarte căutate pe atunci.
‎Aveam mii de titluri:
‎despre tricotat, ‎prelucrarea lemnului, arme de foc, orice.
‎- New York Review of Books. ‎- Reviste bune.
‎Încercam să avem revistele mai bune,
‎- .Și ne-au vândut-o. ‎- „Mai bune”?
‎- Ca ‎New York Review of Books. ‎- Nu.
‎New York Review of Books ‎nu se vindea bine.
‎Hustler‎ se vindea bine.
‎Auzisem că Barry distribuia ‎revista ‎Hustler,
‎iar Circus of Books sau Book Circus ‎era pe traseul lui.
‎Magazinul cumpăra 600 de exemplare ‎din toate revistele gay,
‎încărcam mașina la refuz ‎numai pentru ei.
‎Book Circus nu-și prea plătea facturile.
‎Așa că Barry a sesizat o ocazie ‎și a profitat.
‎Când au încetat plățile, ‎m-am întâlnit cu administratorul lui.
‎Mi-a spus: „E dependent de cocaină
‎și nu mai plătește pe nimeni.”
‎Mi-a venit ideea să sun proprietarul ‎și să-i ofer jumătate din chirie.
‎Am început colaborarea ‎și n-au mai fost probleme,
‎cu excepția amenințării cu moartea, ‎primite de la fostul proprietar...
‎Dar asta nu s-a întâmplat, din fericire.
‎Era o firmă luminoasă mare: „Book Circus”.
‎Trebuia să schimbăm numele.
‎Am spus: „Știi ceva? Tăiem firma în două,
‎inversăm cuvintele și plătim ‎doar pentru «of» și...”
‎N-am știut că ai inversat firma.
‎Asta e toată filosofia noastră ‎când vine vorba de comerț.
‎Cum s-o facem ieftin? ‎Pentru că s-ar putea să nu meargă.
‎Dacă vă uitați la magazin,
‎acum e într-o stare deplorabilă.
‎Don't Drop the Soap. ‎Să văd ce scrie despre el!
‎Ce cauți?
‎Încerc să găsesc
‎ceva mai puțin explicit.
‎Ce vrea el?
‎A cerut un bărbat alb și fără penetrare.
‎Ăștia ți se par albi, Jorge?
‎- Da, sunt albi toți. ‎- Albi? Toți?
‎Bine.
‎Bun, deci îl luăm pe ăsta.
‎Ăștia ți se par albi?
‎Vezi, toate cutiile astea sunt pline ‎cu DVD-uri.
‎Am trecut toate titlurile în lista asta.
‎- Voi le-ați făcut pe toate? ‎- Cu ele te-am ținut la facultate.
‎Cu ele mi-ați plătit facultatea?
‎Categoric au ajutat.
‎Când au fost făcute?
‎Nu filma fișele de consimțământ! ‎O să-i identifice.
‎Filmez doar titlurile.
‎Nu mai filma, Rachel.
‎Și acum, mamă?
‎Acum mergem la...
‎Se numește Adult... ‎ANME, Adult Novelty and...
‎nu știu cum Expo. ANME, da.
‎E ultima oară când mă mai duc acolo.
‎De ce?
‎Pentru că nu-mi place.
‎A zis că ne întâlnim în vestibul, ‎dar nu știu unde e.
‎Vrei să te oprești o clipă, ‎ca să-ți prind microfonul?
‎Nu-mi tot spune ce să fac și ce să nu!
‎Am o mică afacere
‎și de regulă nu dau socoteală altora.
‎- A sosit Ellen. ‎- Bună, Ellen!
‎Ți-am adus o comandă.
‎Scuze!
‎Da, am venit... ‎E o cameră mai mare decât data trecută.
‎N-am vrut să dau cu capul.
‎Bine, iată comanda!
‎- Bine? ‎- Da.
‎Ce oferte speciale ai acum?
‎- Am una grozavă. ‎- Așa.
‎Asta distruge herpesul.
‎Bine, n-a mers bine cu... N-a fost bine...
‎Dă-ne mai bine ce vindem întotdeauna!
‎Chestiile noi nu merg bine la noi.
‎Mai am ceva la mare căutare,
‎lubrifiantul anal.
‎- Care-i ăla? ‎- Cel de aici.
‎Se vinde excelent. E cu silicon.
‎Lubrifiant anal. Silicon. ‎E cu cuișoare, amorțește.
‎Deci nu rupe...
‎- Dar ai în tub mai mic? ‎- Da.
‎- Bine, trimite-mi 12! ‎- Vin într-o cutie așa.
‎Bine, da.
‎- O cutie? ‎- Da.
‎- Adaug-o. ‎- Așa fac.
‎Bine, o comandă frumoasă, Ellen.
‎Dăm o comandă ‎pentru pilulele alea din China.
‎- Se pare că mai aveți doar 200. ‎- Am cumpărat multe. Am primit o grămadă.
‎Continuă să se vândă? Că... Bună!
‎- Ce mai faci? ‎- Bine.
‎- Mă bucur să te văd. Ce faci? ‎- Bine.
‎Da?
‎- Ce mai face Barry? ‎- Bine.
‎Ce s-a întâmplat cu Frankie?
‎- Ești de la Circus of Books din LA? ‎- Da.
‎Tare! Știu magazinele.
‎- Ești proprietara? ‎- Da.
‎- Bravo ție! ‎- Da.
‎Bună!
‎Ce ai aici, în afară de un nume bun?
‎E pentru gay, da?
‎- Sau nu neapărat? ‎- Nu neapărat.
‎- Clame... ‎- Bine.
‎Nu-mi explica nimic! Doar...
‎Dacă nu e pentru gay, ‎de-aia n-am cumpărat nimic de la voi.
‎Ce v-ar folosi vouă?
‎De pildă, peretele ăsta cu lucruri.
‎Dar nu-mi face plăcere să mă uit la el,
‎deci îl pot remarca fără să mă uit la el.
‎Peretele asta ne-ar folosi,
‎orice-o fi aici.
‎- Așa! Acum putem pleca? ‎- Da.
‎I-am angajat pe cei care se ocupaseră ‎de magazin înainte să-l cumpărăm,
‎iar ei ne-au învățat ce trebuia să știm
‎despre cum să procurăm marfa, ‎cheia întregii operațiuni.
‎Mă ocup de aprovizionarea ‎cu prezervative, lubrifianți
‎și unele dintre filmele la preț redus.
‎Mă lasă să decid eu.
‎Dacă fac greșeli, nu-i nimic.
‎Karen și Barry au fost nemaipomeniți. ‎S-au purtat atât de bine cu mine!
‎Dintotdeauna am visat ‎să lucrez într-un sex-shop.
‎Am ciudățeniile mele ‎și-mi plac perversiunile, aș spune.
‎În perioada de vârf, ‎era mare vânzoleală aici.
‎Oamenii cumpărau cărți, reviste,
‎orice își doreau.
‎După o lună am deschis
‎și în prima zi am vândut ‎de peste 1.000 de dolari.
‎VINDEȚI RELAXANT MUSCULAR?
‎De acolo îți puteai lua reviste,
‎iar cele foarte explicite ‎erau în partea asta.
‎În spatele magazinului era o alee ‎supranumită Aleea Vaselinei.
‎Fiecare comunitate cu mulți gay
‎are o Alee a Vaselinei.
‎Acolo fac sex gay-i.
‎Mi-am pierdut virginitatea ‎pe aleea din spatele Circus of Books,
‎cu un cadet de la poliție.
‎Era fantezia sexuală ‎a oricărui puștan queer.
‎În prima mea seară aici,
‎era un tip în colțul ăla...
‎Nici nu era în sectorul pentru adulți.
‎Era cu pantalonii în vine, masturbându-se.
‎Mi-am spus: „Drace! E prima mea seară ‎și uite ce pățesc!”
‎NUMAI ANGAJAȚII
‎Dacă te duceai în camera din spate, ‎erau niște trepte care duceau la mansardă,
‎iar...
‎acolo am făcut sex.
‎Nu sex propriu-zis, ci...
‎Eu nici n-am călcat acolo.
‎Nici nu știam că există locul ăla.
‎Am ratat asta, frate.
‎Îți ajungeau la urechi așa ceva?
‎Da, dar nu mi se părea cine știe ce.
‎Toată operațiunea era un pic deșucheată. ‎Trebuia să se întâmple ceva incredibil
‎pentru ca să mi se pară scandalos.
‎Când intra Barry, ‎nu întrerupeai ce făceai.
‎Îți citeai mai departe revista. ‎„Salut, Barry, cum merge?”
‎Când intra Karen,
‎revista dispărea cât colo.
‎Tatăl tău era cel blajin.
‎Nu el e cocoșul în familie. ‎N-ar trebui s-o spun în fața camerei.
‎Erau foarte direcți, nu umblau cu prostii.
‎„Dacă furi de la noi, ești dat afară ‎și cu asta, basta.”
‎În anii '80, ‎marfa pentru adulți era scumpă
‎și, în unele locuri, ilegală.
‎Dacă o puteai vinde, ‎făceai bani buni.
‎Un manager ne-a spus:
‎„Deschideți un Circus of Books ‎la Silver Lake
‎și va deveni magazinul vostru ‎cel mai mare.” Așa a fost.
‎Nu sunt ofensați. Nu sunt scandalizați. ‎Asta le e meseria.
‎De parcă ar vinde mere la aprozar.
‎Nu cred că am avut rețineri ‎că făceam asta.
‎Am considerat-o ceva temporar,
‎până când apărea ceva care era...
‎mai substanțial.
‎Am terminat o facultate, ‎aveam carierele noastre.
‎Nu era ceva ce ar alege cineva să facă
‎și categoric nu spuneam nimănui ‎că asta făceam.
‎Și atunci cum ați ajuns ‎să faceți filme pentru adulți?
‎Un pic încoace. Așa! Da, e bine.
‎Cineva știa un producător celebru ‎de filme ‎hardcore‎ gay,
‎pe Matt Sterling.
‎Căuta un distribuitor legitim, ‎de încredere.
‎Urma să scoată un nou film ‎cu succes garantat,
‎pentru că juca ‎un actor faimos pe atunci...
‎- Jeff Stryker. ‎- Da.
‎- Era deja faimos. ‎- Foarte faimos.
‎Jeff Stryker era un superstar ‎al filmelor porno pentru gay.
‎Era printre cei mai mari.
‎Fără nicio aluzie.
‎Ești dispus să-mi dai orice vreau?
‎Orice.
‎Bună! Mă numesc Jeff Stryker și...
‎Iată-mă!
‎E figurina Jeff Stryker.
‎Are 30 cm înălțime, cu anatomie corectă
‎și penis mobil.
‎E atuul meu în fața lui Ken.
‎Nu te-ai fi așteptat ca acești oameni ‎să distribuie filme porno în toată lumea,
‎dar aveau aceeași abordare ca mine.
‎Tu creezi un produs,
‎apoi intervin cererea și oferta.
‎E vorba de simțul afacerilor.
‎A fost o oportunitate și nimic mai mult.
‎Așa că am deschis o firmă...
‎care făcea filme ‎hardcore‎ pentru gay.
‎Au făcut ‎Stryker Force
‎și cu greu au făcut față cererii.
‎Ne suna lumea
‎insistând să le trimitem caseta.
‎Le spuneam că nu pot, ‎fiindcă n-o am încă.
‎Crease o adevărată panică.
‎L-am invitat în magazin, ‎să semneze casete,
‎și s-a format ditamai coada.
‎Barry aducea cutii după cutii cu casete,
‎iar eu le semnam, ‎câtă vreme ei le puteau distribui.
‎Când s-a aflat că eram distribuitori,
‎ne-au întrebat și alții: ‎„Le luați și pe ale noastre?”
‎Desigur, între timp angajaserăm ‎pe cineva să vândă casetele.
‎Barry și Karen erau în culise
‎și voiau pe cineva ca mine, ‎să iasă în față.
‎La început, probabil că lansam un film ‎la șase săptămâni.
‎Pe la jumătatea perioadei, ‎lansam câte două filme pe săptămână.
‎Cum spuneam noi, ‎parcă eram călare pe un tigru.
‎Multe firme voiau să lucreze cu ei
‎fiindcă-s oameni cumsecade, ‎cinstiți și de încredere,
‎ceea ce în industria pornografică
‎era o raritate pe atunci.
‎E o compilație ‎pe care am făcut-o pentru Barry și Karen.
‎Se numește ‎Rimnastics Gold Part 2.
‎„Video 10 Distributors a dezvăluit ‎alte scene sexy cu ‎rimming
‎pe care vi le oferă ‎în ‎Rimnastics Gold Part 2.
‎Nu e doar fantastic. E ‎rim-tastic.”
‎Scuze! Doamne!
‎Nu aveam impresia ‎că ne apucăm de pornografie.
‎Doar intram într-un domeniu diferit,
‎asociat cu cel în care lucram deja.
‎N-am văzut niciun film.
‎La un moment dat ‎probabil că eram cel mai mare distribuitor
‎de filme ‎hardcore‎ pentru gay ‎din Statele Unite.
‎Era o piață foarte profitabilă,
‎dar riscai mult,
‎riscai să ajungi la închisoare
‎în orice sector... ‎al filmelor pentru adulți.
‎Materialele pentru adulți, mai ales ‎pe atunci, erau destul de controversate.
‎Se găseau întotdeauna unii ‎de orientare conservatoare
‎care căutau lucruri ‎pe care să le poată demoniza.
‎Publicațiile obscene sunt nocive ‎pentru societate.
‎Ministerul Justiției spune ‎că pornografia e o problemă
‎ce afectează toate straturile societății
‎și trebuie rezolvată ‎de toate nivelurile administrației.
‎Planul său anti-pornografie ar urma ‎să implice autoritățile statale și locale.
‎În fruntea lui se afla Meese, ‎ministrul justiției pe vremea lui Reagan.
‎Această administrație avertizează ‎furnizorii de materiale obscene ilegale.
‎Nu m-am simțit niciodată în stare ‎să le spun oamenilor ce făceam.
‎Nu cred că ție ți-ar fi păsat, ‎dar eu n-am vrut.
‎Da, eu n-am spus nimic, ‎pentru că n-a vrut ea.
‎Prefera să nu le spun oamenilor.
‎Dacă spuneai: ‎„Sunt patroana de la Circus of Books”,
‎ți s-ar fi răspuns: „Nu mă deranjează.”
‎Asta arăta că eram judecată.
‎Nu te duci la cineva ‎care ți-a zis că e profesoară
‎și-i spui: „Nu mă deranjează.”
‎Sau: „Sunt avocată.” „Nu mă deranjează.”
‎Dar ne-ar fi spus asta nouă. ‎„Nu mă deranjează.”
‎Și probabil că îi deranja. ‎Și pe mine mă deranja.
‎Problema lui Karen ‎cu inventarul explicit sexual
‎este în bună măsură legată ‎de credința ei.
‎A crescut într-o familie conservatoare.
‎Îi place să-și petreacă ziua ‎în sinagogă, la rugăciuni.
‎Eu spun mereu ‎că suntem un cuplu mixt,
‎pentru că eu sunt religioasă, iar el, nu.
‎Nu cred că îi place nimic spiritual.
‎- Cam așa ceva. ‎- Da.
‎De când ne știm, mergem la sinagogă.
‎Deși sinagogile nu au aflat ‎cu ce ne ocupam.
‎Se temea mult că, dacă se afla,
‎asta i-ar fi afectat acele relații.
‎Ție ți se pare că am primit ‎multă educație religioasă sau...
‎Era foarte complicat.
‎Mama era la mijloc.
‎Pe de o parte, ‎sinagoga aia sufocantă, conservatoare.
‎Dar cu așa ceva se născuse.
‎Apoi eram noi, ‎care creșteam în West Hollywood,
‎în laicitate și liberalism...
‎Deci am impresia că ni s-a impus...
‎și nu cu frumosul.
‎Voința de fier a mamei:
‎„Mergeți la școala de duminică.”
‎Dă-i înainte! Ai scos Tora. ‎Fii respectuos!
‎Haide! Găsește-ți locul! ‎Vino aici și găsește-ți locul!
‎Găsește-ți locul!
‎Adesea, am reacționat la presiuni ‎închizându-mă în mine.
‎Tu te-ai contrat mult cu mama, ‎refuzai să te îmbraci cum voia ea.
‎Ai făcut cum ai vrut.
‎Cred că Josh a reacționat spunându-și: ‎„Bine, o să fac asta, și încă perfect.”
‎Cred că eu am absorbit în mare parte ‎ambiția mamei de a fi perfectă.
‎Întotdeauna încercam să le ofer ‎o imagine pozitivă lor
‎și restului lumii.
‎Cu putere! Lovește mingea!
‎Demarchează-te, Joshua! Bine!
‎Ia mingea!
‎Voiam să fiu perfect.
‎Îți amintești cartea asta ‎scrisă în copilărie?
‎Mi-o amintesc.
‎Se numește ‎Boy,‎ de Joshua Mason.
‎Viitoarea mea familie va fi formată
‎din mine, frumoasa mea soție ‎și cei trei copii ai mei.
‎Voi trăi aproape ca în rai. ‎Va fi ceva de vis.”
‎Doamne!
‎Îmi amintesc clar că „gay” ‎era un cuvânt urât.
‎Era genul de cuvinte folosite ‎pentru lucruri rele.
‎Categoric îl percepeam ‎ca fiind ceva greșit.
‎Bine.
‎Cheile de la magazia ei.
‎Tom mai scoate 100.
‎Și peste weekend.
‎Pe vremuri, erau de zece ori mai multe.
‎Știu. Abia dacă sunt câteva acum.
‎Așa e. Mai sunt multe,
‎dar nici pe departe câte au fost.
‎Da. I-ai cunoscut pe mulți ‎dintre cei din filmele astea?
‎Îi știu pe cei mai faimoși.
‎Pe Matt Sterling, el era vestit,
‎pe Jeff Stryker, și el foarte faimos.
‎- Ce s-a întâmplat cu Matt Sterling? ‎- A murit.
‎Da, îi știu pe mulți producători.
‎Câți oameni care au jucat în aceste filme ‎au murit?
‎Mulți. Au murit mulți ‎în timpul epidemiei de SIDA.
‎Câți ani aveau? Care era vârsta medie?
‎Unii vreo 20, alții cam 30 și ceva de ani.
‎Dintre cei la care m-am dus la spital, ‎pe care îi știam sau...
‎Dar mulți nici nu s-au internat. ‎N-am știut. S-au dus acasă
‎în Wisconsin sau de unde or fi fost ei
‎și... cu asta, basta.
‎Barry și Karen au avut ‎o perspectivă stranie
‎asupra epidemiei, ‎fără să fi fost parte din ea.
‎REGIZOR DE FILME PETRU ADULȚI
‎La urma urmei, aveau un sex-shop.
‎Era epicentrul oamenilor aflați pe moarte.
‎La început, nimeni nu știa cauza,
‎iar oamenii se evitau.
‎Nu înțelegeam și pace.
‎CANCERUL GAY-LOR
‎Ne temeam unii de alții.
‎ACTIVIST LGBT
‎Peste 800 de cazuri la nivel național, ‎și totuși surprinzător de puțini au auzit
‎de Sindromul Imunodeficienței Dobândite.
‎În parte, motivul ar putea fi legat
‎de profilul victimelor ‎afectate cel mai des,
‎bărbați homosexuali care își schimbă ‎frecvent partenerii sexuali.
‎Am pierdut mulți angajați,
‎oameni foarte cumsecade.
‎Oameni talentați, sclipitori, tineri.
‎A fost o adevărată tragedie.
‎Nouăzeci la sută dintre cunoscuții mei ‎din acea vreme
‎nu mai sunt printre noi.
‎Îmi amintesc că Barry a vizitat ‎un angajat aflat la pat.
‎Sunam părinții și le spuneam: ‎„Fiul dvs. este bolnav.
‎Nu vreți să veniți să...”
‎Iar mulți spuneau: „Nu vreau.
‎L-am dat afară. Nu vreau să-l mai văd.” ‎Spuneam: „Dar e fiul dvs.”
‎Am fost foarte surprins
‎să văd părinți atât de cruzi ‎cu copiii lor.
‎Nici nu m-am gândit la faptul că erau gay. ‎Erau doar copiii lor.
‎Angajatul care ne-a ajutat mult ‎să deschidem acel magazin
‎s-a dus acasă într-o vineri,
‎iar luni a murit.
‎Am lucrat cu el până...
‎efectiv, până s-a stins din viață.
‎Și-mi amintesc că mama lui m-a sunat ‎după moartea sa.
‎Nu ținuse legătura cu el în acea perioadă
‎și cred că avea remușcări. ‎Nu știu ce voia de la mine.
‎Dar trebuia să-l fi vizitat.
‎- A fost o perioadă oribilă. ‎- Da, foarte rea.
‎Îmi amintesc că mă duceam la magazin
‎și întrebam: „Unde e cutărică?” ‎„Tocmai a murit.”
‎Mi se părea ceva...
‎groaznic în treaba asta, ‎dar n-am înțeles ce decât mult mai târziu.
‎Știu că au susținut comunitatea gay.
‎Nu își propuseseră, dar au făcut-o.
‎Au refuzat să-i lase pe alții ‎să le spună ce să facă.
‎Cred că noi am făcut ‎mici acte de bunătate,
‎de omenie.
‎LUPTĂM PENTRU VIEȚILE NOASTRE
‎Adesea, oficialitățile se foloseau ‎de pornografie
‎pentru a distrage atenția ‎de la propria lipsă de reacție.
‎AVOCAT, DREPTUL LA EXPRIMARE
‎SIDA UCIDE UN OM LA 30 DE MINUTE ‎FDA: NU BLOCAȚI TRATAMENTUL
‎Ministrul justiției Meese a acceptat ‎raportul privind pornografia.
‎Obscenitatea, acea activitate ilegală, ‎nu e genul de lucru
‎care să intre sub protecția ‎Primului Amendament.
‎În timpul comisiei Meese, ‎citeam despre ea tot timpul
‎și era o mare făcătură.
‎Toți cei care depuneau mărturie ‎erau împotriva pornografiei.
‎Deci rezultatul era garantat. ‎Aveau să spună că nu e bună.
‎Potrivit criticilor, comisia face morală ‎cu un raport de jumătate de milion.
‎Guvernul încearcă să introducă autocenzura
‎sub amenințarea ‎acestor sancțiuni draconice.
‎Aveau o echipă specială ‎de mai multe milioane,‎ ‎finanțată generos,
‎care avea o singură misiune:
‎de a controla ‎ce citesc și la ce se uită oamenii
‎și, dacă puteau, obiceiurile lor sexuale.
‎Nu e momentul ‎să eliminăm atracția profitului
‎din activități respingătoare și obscene?
‎Pe vremea aia
‎nu vindeai filme decât cunoscuților.
‎Deci vindeam filme în toată țara,
‎dar doar firmelor ‎cu care mai lucraserăm.
‎Într-o zi, cineva a comandat ‎la telefon trei filme
‎pentru un magazin video ‎din Lebanon, Pennsylvania.
‎Angajatul nostru a înregistrat comanda ‎în computer și a expediat-o.
‎Fără știința noastră,
‎procurorul a deschis un dosar
‎pentru transportul ilegal interstatal ‎de materiale pentru adulți.
‎Ni se întinsese o cursă.
‎A venit FBI-ul, așa ca la televizor,
‎cu FBI scris pe...
‎- Geci. Litere mari. ‎- ...geci, cu armele scoase.
‎Am cumpărat câteva produse ‎sub acoperire
‎și, după consultări cu procurorul, ‎am primit mandat de percheziție.
‎Am fost acuzați ‎de expedierea de materiale obscene.
‎MARELE JURIU ‎PROBA 22
‎Riscau cu ușurință cinci ani ‎de închisoare, poate mai mulți,
‎iar amenzile puteau fi usturătoare.
‎Unul dintre noi urma să facă închisoare. ‎M-am gândit că mai bine face Barry.
‎Procurorul adunase o echipă ‎de oameni foarte religioși,
‎el însuși fiind foarte pornit ‎împotriva pornografiei.
‎Și au spus ‎că Barry trebuia să pledeze vinovat.
‎Trebuia să fie găsit vinovat și condamnat.
‎Închisoarea e un loc cumplit, dar...
‎teama de închisoare este...
‎și mai cumplită.
‎Parcă aveam întruna o secure ‎deasupra capetelor.
‎Nu am discutat despre asta ‎cu nimeni.
‎Părinții noștri nu știau ce se petrecea. ‎Copiii nu știau ce se petrecea.
‎Prietenii noștri nu știau ce se petrecea.
‎Mă simțeam ca într-un lift care cobora,
‎simțeam că pierdeam tot ce aveam în mine.
‎Tu ai știut despre acuzațiile FBI?
‎N-am știut despre inculpare.
‎Parcă auzisem...
‎ceva despre un film ‎expediat în Pennsylvania.
‎Au ascuns totul de noi în copilărie.
‎Nu-mi amintesc să fi știut ceva ‎despre asta.
‎Nu ne-au spus nimic pentru că eram ‎copii‎ ‎și nu trebuia să știm
‎despre chestiile alea.
‎Prin urmare, n-am prea fost implicat ‎în activitatea firmei.
‎Te simțeai legat în vreun fel de magazin?
‎Magazinul își avea locul său ‎în afara familiei,
‎dar cred că e destul de...
‎Există o latură convențională aici.
‎Părinții lucrează. ‎Nu vorbesc neapărat despre serviciu.
‎Nu te mai freca la ochi!
‎Cred că, acasă, familia se înscria ‎într-un tipar convențional.
‎- Ți-a spus Josh asta? ‎- Serios?
‎Da.
‎Discutam despre copii, despre căsătorii, ‎despre a fi heterosexual.
‎Nici nu încăpea îndoială.
‎Cred că până și percepția mea...
‎despre gay și viața de gay ‎a fost prin prisma...
‎firmei, într-un fel ciudat.
‎Aș vrea să spun că ai fost cumințel.
‎Îmi place mult să fiu mama ta.
‎Conștientizarea faptului ‎că eram gay a reprezentat
‎o perioadă îndelungată, ambiguă.
‎Păstram acel secret ‎față de restul lumii...
‎pentru că nu era acceptabil să fii gay.
‎Dar ai cunoscut sau văzut pe-atunci oameni
‎care erau gay,
‎pe care să-i recunoști ca atare, ‎să zici:
‎- „Așa e un gay. E grozav. Este...” ‎- Nu. Categoric nu.
‎Cred că mă străduiam să ignor...
‎tot ce avea de-a face cu gay-i...
‎așa cum făceau și prietenii mei ‎hetero de la școală.
‎Nu vorbeai despre gay, ‎despre cum era să fii așa.
‎Era atmosfera tipică, ‎cu tipii sportivi care se luau de gay.
‎Idiotule!
‎Mă străduiam să nu fiu luat drept gay,
‎dar nu eram destul de priceput ‎ca să par heterosexual.
‎Deci, în ce-i privea, eram asexual.
‎M-am dat peste cap
‎să fiu genul copilului mai convențional, ‎mai ascultător.
‎Ești gata, tată?
‎Uau! Da!
‎Cred că mi-am umplut cu activități ‎fiecare minut liber de peste zi.
‎Făceam sărituri de la trambulină, ‎eram în echipa de gimnastică.
‎Te-ai simțit presat ‎să te prefaci că erai hetero?
‎Mă simțeam presat să ies cu fete.
‎Unii puști își pierduseră virginitatea.
‎Nu și eu.
‎E ciudat că nu ți-a trecut prin minte ‎că mie mi-ar fi păsat, știi?
‎Mie nu-mi păsa. Eu n-aș fi...
‎Lumea mea era oricum una de gay.
‎De ce n-ai vrut să vii în lumea mea?
‎Lumea ta era prea gay.
‎Era prea gay, prea artistică.
‎Nu îmi spunea nimic. Cred că era...
‎Nu eram în punctul ăla.
‎Nici acum nu cred că sunt.
‎Fernando, poți să-mi spui ‎cum ne-am cunoscut?
‎Ne-am cunoscut în clasa a noua.
‎Pe atunci, îi recunoșteai pe cei
‎care duceau o existență nonconformistă.
‎Asta...
‎după frizură, după haine și după muzică.
‎Iar tu ai fost unul dintre acei oameni
‎care aveau toate atributele ‎pe care le căutam la un prieten,
‎cineva, repet, nonconformist.
‎Întotdeauna cauți atenție!
‎Uite cine vorbește, dră Verde!
‎Crezi că gașca noastră se considera a fi ‎grupul queer la școală?
‎Nu ne identificam drept queer.
‎În anii '90, ne consideram niște ciudați, ‎artiști, punk rockeri, rebeli.
‎Asta era identitatea noastră ‎care ne adusese laolaltă.
‎De aceea toți prietenii noștri ‎s-au simțit atât de liberi
‎să experimenteze cu propria sexualitate.
‎Pot veni să intru pe computerul tău?
‎Bine.
‎Mai știi când am aflat ‎despre magazin?
‎Da.
‎Spuseseși: „Ai mei au o librărie.”
‎Te-am întrebat ce fel de librărie.
‎„O librărie. Probabil că n-ai auzit de ea. ‎Se numește Circus of Books.”
‎Iar noi de colo: „Circus of Books? Poftim?
‎Circus of Books e un sex-shop!”
‎Îmi amintesc că m-a dat peste cap.
‎Nu se potrivea ‎cu imaginea mea despre ai mei.
‎Era un secret interesant, hazliu, ‎dar și periculos,
‎căci îmi dădeam seama ‎că putea fi o problemă.
‎Chiar și așa, rebeli și precoce, ‎eram totuși destul de inocenți.
‎Interesant este
‎că nu credeam că ai mei înțelegeau ‎lumea mea de artiști și puști queer.
‎De fapt, ei se intersectau ‎cu preocupările mele
‎fără să-mi fi dat seama.
‎Noi avuseserăm o imagine ‎despre Karen și Barry,
‎părinții tipici, ceva mai severi.
‎În niciun caz subversivi.
‎Nu-i vedeam ‎ca făcând parte din contracultură.
‎Când ne-am dat seama ‎că erau implicați în Circus of Books,
‎atunci am început să înțelegem
‎că părinții tăi erau mai complecși ‎decât ne imaginaserăm.
‎Asta ne-a permis să înțelegem
‎că poți trăi ca adult
‎fără să urmezi traiectoria
‎pe care ți-o indică toată lumea.
‎INTERIOR MAGAZIN
‎Când părinții tăi au cumpărat afacerea,
‎nu cred că-și dădeau seama ‎cu ce riscau să se confrunte
‎și partea cumplită era ‎că nimeni n-avea de unde ști.
‎Dacă citeai legislația ‎privind obscenitatea,
‎nu reieșea clar ‎dacă un produs vândut de cineva
‎putea atrage urmărirea penală.
‎Știam oameni din domeniu ‎care ajunseseră la închisoare.
‎Dar inițial m-am gândit ‎că închidem prăvălia și gata.
‎Când am discutat în sfârșit ‎cu John Weston,
‎ne-a spus că era o idee foarte proastă.
‎Guvernul vrea să simtă ‎că-ți poate pune unghia în gât.
‎Dacă, de la bun început, ‎tu închizi afacerea,
‎atunci ai mai puțin de oferit.
‎Dacă războiul contra drogurilor ‎s-ar sfârși,
‎cei implicați în combaterea drogurilor ‎ar rămâne șomeri.
‎La fel e și cu oamenii ‎care combăteau obscenitatea.
‎Le trebuia cineva ‎cu care să negocieze,
‎așa că am fost sfătuiți ‎să nu închidem firma,
‎ci să continuăm activitatea și să luptăm.
‎E înfricoșător ‎când guvernul te ia în vizor.
‎E copleșitor...
‎și, practic, din rațiuni religioase.
‎Mi se pare înfricoșător.
‎Autoritățile mi-au trimis o scrisoare:
‎„Vrem ca Barry Mason ‎să se declare vinovat.”
‎Trebuie să fie declarat vinovat ‎și condamnat.
‎Fie și la nivel uman, ideea ‎că Barry trebuia considerat infractor
‎era inacceptabilă.
‎Nu mi-aș fi dorit să trăiesc ‎într-o lume ca aceea.
‎Așa că i-am implorat ‎să reanalizeze dosarul.
‎Să aibă în vedere ce fel de om era
‎și ce impact ar fi avut asupra lui ‎și a familiei sale
‎și chiar și asupra ta ‎dacă ar fi fost târât la tribunal
‎ca să spună: „Sunt vinovat. ‎Am comis o infracțiune federală.”
‎S-a rezolvat ‎pentru că Bill Clinton a fost ales.
‎Președintele Statelor Unite, Bill Clinton.
‎În regulă.
‎Mulțumesc.
‎Deci procurorii au fost schimbați.
‎Atitudinea față de obscenitate ‎s-a schimbat și asta a creat un climat
‎care a permis analizarea ‎solicitării mele de reevaluare.
‎Au putut vedea caracterul deosebit ‎al tatălui tău.
‎Au acceptat asumarea vinei ‎de către firmă.
‎„Firma se declară vinovată. ‎Tu scapi pe cauțiune.”
‎A trebuit doar să merg lunar ‎la sediul federal, să semnez o hârtie,
‎confirmând că nu am comis ‎nicio infracțiune în luna aceea,
‎și astfel toată situația ‎a luat sfârșit. Scăpasem.
‎Am descoperit că drepturile care decurg ‎din Primul Amendament sunt protejate
‎până și în cazul celor mai extreme ‎discursuri și tipuri de materiale.
‎Dreptul cel mai de preț pe care o națiune ‎îl poate da oamenilor săi
‎e cel de a fi lăsați în pace.
‎Lui Josh îi trebuie ‎un cap perfect rotund. Salută!
‎Ce ziceai adineauri?
‎În iunie, ambele magazine ‎au avut cea mai slabă lună.
‎Și...
‎afacerea e încă profitabilă, dar nu...
‎nu va fi de durată.
‎La un moment dat... e doar...
‎Ieri, de pildă.
‎Plecam de la magazin ‎și, când am dat să ies, n-am putut
‎din cauza unui bărbat care cumpărase ceva ‎și avea un cadru de mers.
‎Și se uita la ce cumpărase,
‎dar nu deschisese ușa.
‎Din cauza cadrului, ‎rămăsese blocat acolo.
‎Ăștia-s clienții noștri. ‎Oameni în vârstă...
‎în majoritate bărbați...
‎care abia mai pot să meargă.
‎Le amesteci ca pe cereale?
‎Da. Altfel nu pot mânca bucățile mici. ‎Așa pot să mănânc tot.
‎În loc să am de luat o decizie de afaceri,
‎cred că mă confrunt ‎cu o problemă psihologică, pentru că...
‎am administrat afacerea asta atâția ani, ‎fără să fi știut realmente ce făceam
‎și...
‎acum trebuie s-o închid,
‎dar mai am angajați care nu vor prinde ‎slujbe la fel de bune dacă se...
‎- Asta e brânză. ‎- Da, brânză de vaci.
‎- Dacă ei... ‎- Brânză.
‎Știi, dacă închidem.
‎Nu știu.
‎Asta... zău dacă știu.
‎Și nu știu de ce crezi ‎că merită să filmezi asta.
‎Așa ceva se întâmplă ‎cu firmele mici.
‎E doar... un model diferit de afaceri.
‎Nu-mi place că filmezi atât, ‎Nu știu ce-o să scoți de aici.
‎Karen și Barry erau ‎într-o stare constantă...
‎de panică legată de falimentul firmei lor.
‎Deci o țineau întruna cu:
‎„Gata. Săptămâna asta ‎punem lacătul pe ușă.
‎Până aici a fost. E finalul.”
‎Așa a fost dintotdeauna.
‎De-aia nu prea cred că se închide.
‎Dintotdeauna a fost ‎pe punctul să se închidă.
‎Scrisori de recomandare.
‎Scrie așa: „A lucrat la noi ‎de peste 25 de ani.
‎Dacă vă trebuie un angajat bun, cinstit, ‎de încredere și harnic, Ben e acela.”
‎- Îmi pare rău, dar bravo ție! ‎- Mulțumesc.
‎E ultima mea zi. Mă pensionez.
‎Aș spune că e cam deprimant,
‎dar e momentul.
‎Nimic mai cumplit decât să concediezi ‎un bun angajat...
‎pentru că nu-ți mai permiți ‎să îl păstrezi.
‎E groaznic să faci asta.
‎Trecutul nu se mai întoarce.
‎Și, dacă nu investești în viitor,
‎n-are niciun rost să încerci...
‎să mai exiști.
‎„După cum sigur știți,
‎vânzările au scăzut ‎în ciuda eforturilor noastre.
‎Vreau să vă anunț
‎că am contractat o agenție imobiliară ‎pentru închirierea magazinului.
‎Sunt deschisă oricăror sugestii ‎pentru produse noi
‎sau idei de a schimba ‎utilizarea spațiului.”
‎O afișez aici, lângă aparatul de pontaj.
‎Ia să vedem!
‎Bine, deci este...
‎Aici e bine... Va fi văzută.
‎Poți să descrii ziua ‎când le-ai spus părinților că ești gay
‎și ce te-a făcut să simți că puteai ‎să fii mai deschis în privința aceea?
‎Ce te-a făcut să crezi... ‎Sau că trebuia s-o faci?
‎Probabil că abia după liceu
‎am început să iau în considerare ‎opțiunea asta.
‎Și de-abia la facultate ‎am început să fac trecerea
‎de la... cel care eram în aparență ‎la cel care eram în adâncul meu.
‎Am venit de mai multe ori acasă ‎de la facultate
‎cu gândul că aveam să le spun, ‎dar nu s-a întâmplat.
‎Am tras mult de mine să o fac.
‎M-am asigurat că îmi rezervasem...
‎biletul de avion,
‎fiindcă nu era exclus deloc
‎să fiu dat afară.
‎Da.
‎Te simți bine?
‎- Să-mi citesc singur întrebările? ‎- Nu, scuză-mă!
‎Mă doare când te aud că spui asta.
‎Vineri, la cină, chiar înainte să plece ‎la facultate, la Columbia.
‎El era la un capăt al mesei, ‎eu, la celălalt.
‎Cineva purta o discuție și avea nevoie ‎de o hârtiuță autoadezivă și un pix.
‎Am început să scriu pe hârtiuță: ‎„Sunt gay.”
‎Am împins pixul și biletul pe masă.
‎Încercam să-mi dau seama ‎cine îl scrisese, că nu semnase.
‎În cele din urmă, ‎s-a dus sus cu mama lui
‎și mi-am spus: „E Josh!”
‎I-am spus: „Ești sigur? De ce faci asta?
‎Dumnezeu mă pedepsește.”
‎Dumnezeu o pedepsea ‎pentru că avea afacerea aceea
‎și ea credea că aceasta era pedeapsa.
‎Până în punctul acela,
‎chestiunea existase doar undeva ‎în afara valorilor mele de bază.
‎Nu era...
‎Nu era ceva ‎la care să fi reflectat profund.
‎Nu mă deranjau persoanele gay,
‎dar nu eram pregătită ‎să am un copil gay.
‎Eu mă așteptam ‎ca tata să fie mai supărat,
‎pentru că de obicei tații sunt cei ‎care alungă fiul gay din casă.
‎Iar el... El a reacționat foarte bine.
‎Când ne-a spus, am fost doar surprins.
‎Nu m-a supărat oarecum ‎decât faptul că făcuse un secret din asta.
‎În ce mă privește, ‎n-ar fi schimbat nimic.
‎Avea avionul a doua zi dimineață,
‎așa că n-am apucat ‎să discutăm prea mult despre asta.
‎În drum spre aeroport,
‎tata mi-a spus: „Știi...
‎bărbații pot profita de alți bărbați ‎tot așa cum pot profita și de femei.”
‎Mi s-a părut foarte profund.
‎De ce crezi că mama a fost deranjată,
‎deși era atât de implicată ‎în lumea asta?
‎Culmea ironiei este ‎că afacerea era menită să susțină familia.
‎Aspectul gay se încadra ‎în partea legată de afaceri,
‎dincolo de acea linie imaginară.
‎Niciodată nu mi-am privit angajații
‎cu aceiași ochi ‎cu care mi-am privit fiul.
‎Eram complet deschisă să lucrez cu gay,
‎dar când a fost vorba de familia mea ‎și de ceea ce absorbisem din religie,
‎nu eram deschisă deloc.
‎Când a fost vorba de fiul meu, am înțeles
‎că unele dintre concepțiile mele ‎despre gay trebuiau să se schimbe.
‎Nu știu de ce n-a venit să ridice gunoiul.
‎În ce zi vine?
‎- Joia, cred, dar pot să verific. ‎- Adică azi.
‎De ce spuneai că vrei să închizi în iunie?
‎Știi, dacă... Vânzările merg prost.
‎Încercăm să ne păstrăm personalul.
‎Se pare că, din cauză ‎că nu prea e de lucru,
‎nu fac nici măcar minimul necesar.
‎Deci...
‎Toată lumea a cam terminat aici.
‎Deci rămas bun...
‎acestei cutii.
‎Dacă aș fi crezut că e o afacere viabilă ‎pentru oricine,
‎aș fi scos-o la vânzare,
‎dar nu cred că e cineva ‎care să poată face cu ea
‎mai mult decât facem noi.
‎Dar ar mai putea rezista un an ‎sau așa ceva.
‎Sau nu. E greu de știut.
‎De-aia aș vrea ca filmul tău să fie gata, ‎ca să văd și eu cum se termină.
‎Asta vorbește de la sine despre firmă.
‎Totul a ajuns la gunoi.
‎Uite!
‎Mi se pare interesant.
‎Aici sunt vânzările...
‎E un grafic.
‎Bun, deci aici e pentru 2008,
‎așadar recesiunea, precum și internetul,
‎iar apoi vezi cum continuă declinul.
‎Când lumea a început să vândă ‎pe internet, noi n-am făcut-o.
‎Avem un site, dar nu vindem nimic pe el.
‎Doar prezintă ce avem ‎dacă vii în magazinele noastre.
‎Mă întrebam ‎cum puteau supraviețui cu internetul,
‎pentru că industria pornografică ‎fusese devastată.
‎Nu poți să vinzi ‎ceva ce oamenii primesc gratuit.
‎Pornografia forțează limitele online.
‎Materialele cu conținut sexual explicit ‎se găsesc tot mai ușor pe internet.
‎Internetul mi-a distrus afacerea.
‎REGIZOR DE FILME PORNO
‎M-a lăsat fără venit.
‎S-ar putea spune și că a anunțat ‎dispariția barurilor gay,
‎Nu mai mergi la un bar ‎ca să cunoști pe cineva. O faci online.
‎Grindr sau SCRUFF.
‎BARURILE GAY, ‎SUBMINATE DE GRINDR ȘI TINDER
‎În multe privințe, internetul a ajutat,
‎pentru că nu mai trebuie ‎să trăim în umbră,
‎nu mai suntem oprimați ‎și nu ne mai temem.
‎Dar mai cred și că...
‎E nașpa că noua generație este...
‎E atât de greu să vorbești cu cineva ‎față în față.
‎Nu erau doar localuri comerciale.
‎Erau spații ‎unde oamenii se puteau întâlni.
‎Unde se puteau cunoaște, ‎într-un sens cât se poate de pozitiv.
‎Produsul poate fi livrat,
‎dar interacțiunea umană ‎nu poate fi înlocuită
‎și, dacă într-adevăr e așa,
‎e o pierdere tragică ‎și irecuperabilă.
‎ARHIVELE ONE ‎LA BIBLIOTECILE USC
‎Nu cred că o să vrea ‎vreuna dintre hârtiile astea.
‎Nici nu mai știu ce le dau.
‎A trecut atât timp ‎de când le-am pus aici.
‎- Dar am auzit de el. ‎- Da.
‎Unele dintre titlurile la care a lucrat.
‎A fost un tip foarte cumsecade.
‎Aș vrea... Dacă nu e deja în arhiva ONE,
‎cred că și-ar dori să fie, deci...
‎Trebuie să semnați asta.
‎- Ce? ‎- Confirmați donația.
‎Spuneți că dați aceste materiale.
‎- Aici. ‎- Bine.
‎Și, dacă nu le vreți, ‎aruncați-le, pentru că...
‎Nu știți cu cine vorbiți. ‎Noi nu aruncăm nimic.
‎Dar ne uităm cu plăcere, ‎orice-ar fi acolo.
‎Nu cred că avem ceva ce vă doriți.
‎Dar, dacă tot sunt aici, m-aș uita la... ‎Cred că de aici a început totul.
‎Materialele de artă erotică ‎sau ficțiunea de duzină
‎erau ținute în spatele unei draperii mari.
‎Se punea problema să fii prins de poliție
‎sau, în cealaltă direcție, ‎posibilitatea...
‎una pozitivă, poate,
‎de a cunoaște pe cineva ‎cu aceleași gusturi.
‎Deci a fost grozav că le-am putut obține.
‎Îmi amintesc vizitele la Circus of Books,
‎era locul unde puteai găsi ‎oameni la fel ca tine.
‎Magazinul și-a îndeplinit rolul ‎și nu mai...
‎Mă voi bucura când se închide.
‎Mulțumesc pentru donație. Sincer.
‎Sunt doar niște lucruri.
‎Cred că asta e importantă. ‎Mai importantă decât magazinul nostru.
‎Cât curaj, să le publice lună de lună! ‎Trebuiau să lucreze în secret.
‎Dar vă puteți imagina ‎un puști în Iowa sau altundeva,
‎care pune mâna pe un exemplar ‎și-și spune: „Doamne, nu-s singurul!”
‎E absolut uimitor.
‎Mai bine fă documentarul despre asta.
‎Când Josh ne-a spus că e gay, ‎a doua zi dimineață l-am dus la aeroport
‎și regula era că, odată ajuns la cămin,
‎trebuia să ne sune, ‎să spună că a sosit cu bine.
‎Am tot așteptat și el n-a sunat. ‎Până la urmă, l-am sunat eu și i-am spus:
‎„Orice ai fi, tot trebuie s-o suni ‎pe mama, să-i spui că ai ajuns la cămin.”
‎Mi-a fost mult mai greu ‎să încep apoi să vorbesc despre asta.
‎Karen nu a putut
‎să le spună prietenelor ei timp de un an.
‎Eram acolo, în mijlocul congregației,
‎încercând să găsesc o cale
‎de a ieși din dilema pe care o trăiam, ‎legată de cine era el,
‎fiul meu minunat.
‎Faptul că era homosexual ‎era abominabil în religia noastră.
‎Într-o căsnicie ca a noastră,
‎partenerul care nu e religios ‎are mai puține dificultăți
‎să își accepte copilul homosexual
‎decât partenerul religios.
‎De ce n-ai renunțat pur și simplu ‎la religie?
‎Asta nu e o opțiune pentru mine.
‎Dacă ești o persoană religioasă,
‎e mai ușor să îl accepți pe Dumnezeu.
‎Dar nu e ușor să fii religios. ‎Și la asta e de muncă.
‎A trebuit să îmi regândesc crezul ‎pentru a putea să accept.
‎Am fost la cursuri de studierea Bibliei.
‎Ce înseamnă termenul „abominabil”?
‎De ce spun asta ‎cu referire la homosexualitate?
‎Și ce spuneau de fapt ‎în contextul acelor vremuri?
‎Am petrecut mult timp documentându-mă, ‎acceptând și descoperind
‎că exista un grup foarte profund ‎de gânditori și lideri,
‎oameni care întâmplarea făcuse ‎să fie gay
‎și care formau niște comunități ‎minunate, pline de viață.
‎INFORMAREA PĂRINȚILOR
‎Am luat legătura cu PFLAG și a cunoscut ‎alte femei cu experiențe similare.
‎E prescurtarea de la Părinți, Familii ‎și Prieteni ai Lesbienelor și Gay-lor
‎și e un grup de sprijin pentru oamenii
‎care au nevoie de ajutor ‎pentru a înțelege chestiunile de gen.
‎După aceea, a cunoscut o transformare.
‎Nu puteam să nu fiu ‎o mamă cât mai bună pentru el.
‎Copiii noștri au propria lor cale, ‎pe care noi n-o putem alege.
‎Nu putem decât să îi ajutăm ‎să facă primii pași.
‎Dar a fost foarte greu ‎să ajung la concluzia asta.
‎Vom începe cu soții Mason, ‎care ne vor spune povestea lor,
‎iar voi...
‎Karen, începi tu? ‎Data trecută a început Barry.
‎Îl las pe Barry primul. ‎Povestea lui e mai bună.
‎- O să compenseze pentru a ta. ‎- Păi...
‎Bine, deci...
‎Acum 15 ani,
‎fiul nostru venise de la facultate, ‎din New York.
‎Acum suntem mari vedete în PFLAG
‎și doar discutăm despre asta cu ei,
‎îi ajutăm să se împace cu ideea.
‎Habar n-aveam că era gay, ‎nici nu-mi trecuse prin cap.
‎Sunt mediatoare profesionistă, ‎deci pot conduce grupuri de sprijin.
‎Într-un fel, cred că sunt personificarea
‎cuiva care a reacționat foarte rău ‎când a aflat.
‎Aș vrea să pot retrage tot ce i-am spus ‎în seara când ne-a zis că e gay,
‎dar asta nu se poate ‎și, din nefericire, vorbesc mult,
‎deci trebuie să îmi amintesc.
‎Contribuția lor la PFLAG ‎a fost fantastică.
‎Cred că, la un moment dat...
‎Mama a spus că rolul părinților ‎este să lupte pentru schimbare,
‎iar al copiilor
‎e să ducă o existență cât mai normală ‎și să-și vadă de viață.
‎Întotdeauna crezi că tu știi ‎cum e cel mai bine
‎și te înșeli.
‎Da, părinții le știu pe toate ‎doar o perioadă foarte limitată de timp.
‎Mă simt bine în pielea mea, datorită lor.
‎Deci...
‎Da. Niciodată nu m-am priceput ‎să termin propozițiile.
‎De 20 de ani ajut alți oameni ‎să înțeleagă și să accepte
‎variațiile de gen ale copiilor lor, ‎și ele sunt multe.
‎Și toate-s în regulă,
‎sper că o să lași asta în film.
‎O SĂRBĂTOARE PENTRU TOATE FAMILIILE
‎MÂNDRĂ DE NEPOȚII MEI GAY
‎Mamă!
‎Încerc să-l găsesc pe soțul meu,
‎ca să putem face o poză în grup.
‎- Bine. Da. ‎- Voi stați în partea asta.
‎SĂRBĂTORIM 40 DE ANI CU PFLAG ‎LA LOS ANGELES
‎IUBIRE!
‎Facem o poză? ‎Ai venit să faci o poză? Bine.
‎Tată, dă-mi aparatul! Du-te acolo!
‎Bine, fac eu una.
‎Gata!
‎I-ai organizat ‎pentru o fotografie foarte mare.
‎A fost greu.
‎Știu. Și nu mă tot striga, e treaba mea ‎la PFLAG să fac așa ceva.
‎N-o fac. Gata!
‎Bună, din nou!
‎Părinții și Prietenii Lesbienelor ‎și Gay-lor, PFLAG!
‎Iată-i, doamnelor și domnilor, Părinții ‎și Prietenii Lesbienelor și Gay-lor,
‎mame, tați, frați, surori,
‎părinți mândri.
‎Dacă urmărești parada,
‎o să vezi că nimeni ‎nu mai e ovaționat astfel.
‎Numai PFLAG,
‎pentru părinții ‎care ne-au deschis calea,
‎oamenii care s-au ridicat ‎când nimeni altcineva n-a făcut-o,
‎în apărarea celor care s-au declarat gay.
‎Aș vrea să fi fost părinții mei aici.
‎- Tată, uite, magazinul tău! ‎- Știu!
‎Barry!
‎PĂRINȚI DE GAY
‎Nimeni nu ne-a dat ceva ‎pentru care să nu trebuiască să fi luptat.
‎FERICIREA ESTE DRAGOSTE LEGALIZATĂ
‎Am văzut atâtea schimbări în lumea asta.
‎În bine sau în rău.
‎Dar am speranțe și există speranță.
‎Nu voi încheia cu amărăciune,
‎ci cu optimism,
‎căci oamenii sunt mai solidari azi ‎decât oricând altcândva.
‎SUNTEM MÂNDRI ‎DE COPIII NOȘTRI LGBTQ
‎DUMNEZEU NE-A BINECUVÂNTAT ‎CU UN COPIL GAY!
‎ÎNCHIDEM DEFINITIV MARȚI, 9 AUGUST ‎MULȚUMIM PENTRU 30 DE ANI
‎Închidem într-o oră, grăbiți-vă!
‎- Definitiv? ‎- Da.
‎Curând vom afișa semnul „Închis”.
‎Ați putea fi ultimul client.
‎Bine.
‎Dețineți ultimul articol ‎vândut de Circus of Books.
‎Da.
‎Îmi place să fiu anonimă, dar...
‎Puteți semna „anonimă”, dacă insistați.
‎Nu, nu mă mai ascund.
‎Bine!
‎Barry și Karen aproape că ne-au fost ‎ca niște părinți.
‎Știi, dintotdeauna am avut...
‎- Familia noastră surogat. ‎- Da.
‎- La revedere! ‎- Bud, ești grozav!
‎Mulțumesc. O să-mi lipsești.
‎O să-ți meargă bine mai departe. ‎Știu asta.
‎- Mi-a făcut plăcere. ‎- Mulțumesc.
‎- Sper să-ți meargă bine. ‎- Mulțumesc.
‎- Să te strâng în brațe. ‎- Karen!
‎- Mulțumesc pentru tot. ‎- Ai fost minunată.
‎ÎNCHIS
‎Nu-i ușor să fim parteneri
‎în căsnicie și în afaceri ‎atât de mult timp.
‎- E foarte greu. ‎- Da, a trebuit să mă asculte mult.
‎Subtitrarea: Nicu Teodorescu