Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det er en stor ære for mig at stå her...
...for at præsentere en af verdens største komikere.
Den her mand...
EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Mexico City! Er I klar?
Jeg præsenterer
den eneste ene.
Lad mig høre et øredøvende bifald for Franco Escamilla!
Fulde huse!
Hvordan har I det?
Tak, fordi I svarede.
Mit navn er som sagt Franco Escamilla.
Tak, fordi I har købt en billet.
Arenaen i Mexico City... Her er godt fyldt op!
Jeg ved, vi har lovet jer en god forestilling,
men den er faktisk ikke så god.
Det undskylder jeg meget.
I har måske læst i de sociale medier, at min kone blev opereret sidste år.
Alt gik heldigvis godt.
Den stakkel. Hun har haft fem operationer inden for tre år.
Jeg siger tit til hende, at hun er skide uheldig.
At hun har opfanget alle de dårlige vibrationer.
Jeg var ved hendes side under hver operation
for at gøre grin med hende.
Efter en operation er man hjælpeløs, og hun kunne ikke bevæge sig.
Hun kunne ikke bevæge sine mavemuskler, men jeg fortalte hende vitser.
Og hun kunne ikke grine.
Jeg giver operationen skylden for alt derhjemme.
Hvis hun ikke har købt vand, siger jeg, hun har brug for en operation.
Hvis maden ikke er klar, har hun brug for en operation.
Hvis ungen dumper... Operation. Det hele.
Jeg blev selv opereret for nylig.
Nu var det hendes tur, men hun er et bedre menneske.
Hun sagde ingenting.
Hun var der, da jeg vågnede.
Hun var der og tog sig af mig.
Hun sagde intet.
Men hun havde et enerverende smil på.
Hun spurgte smilende, om det gjorde ondt, og jeg...
"Du har vist brug for en operation."
Hun fik en operation sidste år og skulle komme sig derhjemme.
Nogle ville sige, hun var syg derhjemme.
Vi tilpassede et værelse til hende med dropstativ og det hele.
Jeg uploadede en video til YouTube om at være alenefar,
og i den forklarer jeg, hvordan jeg både var far og mor.
Jeg var en fighterfar.
Men det mest interessante ved historien var
mødet på mine børns skole.
Det havde jeg aldrig prøvet.
Det var helt vildt
og ikke særlig fedt.
Er der lærere eller skoleledere til stede? I kan rende mig!
Lad mig lige forklare det.
Jeg respekterer og beundrer lærernes arbejde.
Jeg mener, Mexicos fremtid er i deres hænder.
De skal føre de næste generationer frem,
og vi skal påskønne dem mere.
Det er ikke fair,
at en professionel fodboldspiller tjener mere end 100 lærere.
Men I gør det virkelig ikke nemt for os at kunne lide jer.
Hold op med at holde møder mandag morgen klokken halv ni.
Hold dem om onsdagen klokken 22.00.
Åben bar for fædre.
Der bliver helt sikkert fuldt hus.
Manden vil juble: "Jeg har et skolemøde!"
Han siger til konen: "Hold dig væk. Det er mine børn."
"Det er mine dyrebare poder."
Men nej, det skal være mandag kl. 8.30,
og der går jeg i seng.
Jeg er søvnig under mødet, og lærerens stemme hjælper ikke.
Hun bærer på sine bøger...
"I dette skoleår...
...har vi engageret os..."
Jeg tænker: "Gab!"
Jeg tænkte på dengang, jeg var elev,
og min kære mor kom til de her møder.
Det var sjovt dengang.
Det foregik ikke i et mødelokale,
men i klasseværelset.
Alle eleverne skulle gå ud,
og forældrene kom ind.
De skulle sætte sig ved deres barns bord.
Derfor tegnede du en tissemand på kammeratens stol.
"Din mor sad altså på en tissemand."
"Det kan hun åbenbart lide."
Men det gode var, at vi mødte de andres forældre
og gjorde nar ad dem.
Man kunne sige til sin kammerats ven: "Din mor er virkelig grim."
"Jeg forstår godt, din far stak af."
"Det ville jeg også have gjort."
"Hun kom ud af det forkerte hul."
"Hun er helt skæv i fjæset."
"Er hun sådan, eller skal hun bare nyse?"
Hun lignede Stich-figuren.
Da hun så på mig, sagde jeg: "Ohana six-two-six."
"Vi er ens."
Men det var sjovt.
For med al respekt
er der kvinder, der har teenagebørn,
og som stadig ser rigtig godt ud.
Så sagde vi til vennen:
"Helt ærligt. Din mor er virkelig hot."
"Kan du ikke være min søn?"
Vennen svarede: "Sådan taler man ikke til sin far."
"Du kommer i seng uden mad."
Men vi fjollede rundt.
Mødet sluttede, og du gik tilbage til klasseværelset.
Du var glad, men pludselig frøs dit blod til is,
når læreren sagde til din mor:
"Vil De være sød at blive lidt?"
"Fandens også..."
Min mor vendte sig om og pegede på mig.
Jeg begyndte at bede: "Herren er min hyrde."
"Han lader mig ligge i grønne enge."
Du vidste, hvad der kom.
Men nu forstår jeg hende bedre.
Min stakkels mor.
Hun skulle altid blive der, og det skete også for mig.
Du har fulgt med under hele mødet,
og så skal du blive, fordi ungen har dummet sig.
Du misunder de andre forældre.
Du kan se, de tænker: "Det er fortjent."
"Mit barn er velopdragent."
Da mødet på mine børns skole var slut, sagde læreren:
"Kan vi tale sammen et øjeblik?"
Jeg vendte mig om og pegede på mine børn.
De så på mig og sagde: "Hvad?"
De respekterer mig ikke.
Jeg spurgte, hvad de havde smadret og tilbød at betale det dobbelte.
Så skulle jeg ikke komme igen.
Læreren sagde med alvor, der var et problem med min søn.
"Hvad er der?"
"Din søn har været oppe at slås med en god ven."
Jeg spurgte: "Med min ven?"
Det var bare for sjov.
Jeg ville bryde isen med den her røvsyge lærer.
Men nu tror hun bare, jeg er retarderet.
Hun talte til mig som en elev.
"Nej, din søn har en god ven her på skolen."
"Nå, okay!"
"Tak! Jeg troede, min ven tog en efteruddannelse her."
"Okay."
"Min søn har været oppe at slås med sin egen bedste ven."
Så spurgte jeg om noget, alle fædre ville spørge om.
"Hvem vandt?"
De viste mig videoen.
Det kan de i dag.
Engang var det dit ord mod lærerens.
Når din far spurgte, kunne du bare sige:
"Læreren er et røvhul."
"Han kan ikke lide mig."
Men i dag kan de bevise, at du er røvhullet.
På videoen kunne man se min søn sidde og arbejde.
Og lige pludselig kom der en klassekammerat og slog ham.
Min søn fik næseblod og begyndte at græde.
Men så slog han igen.
De endte på gulvet, og han blev ved med at slå den anden.
Han græd og blødte på ham.
Jeg udbrød: "Sådan der, sønnike!"
"Du er en ægte viking!"
Han er ligesom sin mor.
Ikke som mig.
Tak for det!
Jeg kan love jer, at hvis det var mig,
ville kampen være slut efter første slag.
Jeg ville tørre min næse
og sige til fyren: "Okay."
"Det er nok."
"Vi står lige."
"Vi har begge to fået noget ud."
"Du fik afreageret angående din far."
"Jeg fik blod ud af næsen."
"Lad os opføre os som rigtige herrer."
Men min søn er tilsyneladende
en brutal voldsmaskine.
Han er en DJ, der gav sin ven et tæskegodt mix.
Jeg ved godt, hvad I tænker.
Vold løser ingenting og alt det der...
Men prøv at sætte jer i mit sted.
Jeg er den syvende generation af Escamilla'er,
og vi er altid ofre i skolen.
For første gang har vi en voldsmand blandt os.
Vi er alle meget stolte af ham.
Og så bad læreren mig om at straffe ham!
Jeg ville ellers forære ham en lastbil.
Han er kun fem år og har været i flere slåskampe end mig.
Jeg skældte ham selvfølgelig ikke ud.
Vi kørte hjem, så min kone kunne gøre det.
Det er kvindens rolle.
Der bør være en voksen i et forhold.
Min stakkels kone sad med et drop i armen.
Hun sagde til vores søn: "Det er ikke godt, min skat."
"Du ved bedre end det."
"Betaler jeg skolegebyrer, så du kan slås som et vildt dyr?"
"Du får en måneds husarrest."
"Du må ikke spille Nintendo i en måned."
Hun kalder stadig Xbox for Nintendo.
Jeg ville rette hende.
Men så tænkte jeg: "Nej."
"Det er hendes problem."
Hun spurgte: "Har jeg ret?"
"Nintendo 1 er forbudt."
"En måneds husarrest."
"Ingen Nintendo og ingen ture i parken."
"Du skal bare blive hjemme,
så du kan tænke over din adfærd."
Min søn så på mig med et bedende blik.
Jeg signalerede et "nej."
"Du skal ikke trække flere ned med dig."
Det kan måske chokere kvinderne, men alle mændene forstår det.
Vi mænd har visse uskrevne regler angående ære,
som vi skal overholde.
Hvis fem venner spiller fodbold,
og de smadrer en rude, så stikker alle af på nær en.
Han tager skylden på sig og lader de andre slippe.
Og de andre griner ad ham.
Så jeg forklarede min søn, at det var hans tur.
Men at han ikke skulle stikke mig.
Han græd, og jeg havde det skidt.
Jeg sagde til min kone: "Du så ikke videoen."
"Jeg kan vise dig den på Instagram."
"En kammerat slog ham, og han forsvarede sig."
"Det var rigtigt."
Men min kone er psykologisk anlagt.
Hun sagde til mig: "Nej. Din søn skal lære,
at en dialog åbner flere døre."
"Ja, hvis du vil gennembankes."
"Jeg ved bedre end alle, at snak ikke nytter noget."
"Jeg levede et mareridt i 15 år som barn."
Hun sagde: "Det er irrelevant."
Hun burde opereres for ondskab.
Jeg stak af.
Ja!
Jeg er træt af problemer.
Jeg gik udenfor for at tale med min søn,
og vi stod lidt og surmulede.
Så spurgte min søn, om det var forkert.
Jeg sagde...
"Ikke rigtig."
"Du lignede en professionel."
"Hvorfor er jeg så straffet?"
"Fordi din mor er underlig."
"Hun burde opereres."
"Ja, men en hel måned?"
"Vi får se."
Min søn sagde:
"Men mor kan ikke gå ud."
"Nej, hun skal blive i et sterilt rum."
"Sterilt?"
"Ligesom onkel Pepe."
Det er min fætter, der ikke kan få børn.
Han hader den joke, men jeg elsker den.
Alle har lov til deres meninger.
Min søn sagde:
"Hvis mor ikke kan forlade sit værelse,
hvordan kan hun så sikre sig, at jeg ikke går ud?"
Jeg sagde: "Sådan!"
"Du er intelligent, og så kan du slå hårdt."
"Du er den udvalgte."
"Du vil befri menneskeheden en dag,
og jeg skal nok støtte dig."
"Du siger bare til mor, at du er straffet
og at du savner din Nintendo, så tror hun på det."
Jeg ved godt, det er forkert.
Men jeg er stolt af ham.
Jeg skulle til et andet skolemøde
for at tale med ofrets forældre.
Jeg elsker den type situation.
Jeg ankom til skolen som en rigtig vinder.
Jeg var nedsættende over for forældrene.
Jeg sagde: "Halløj."
"Jeg er virkelig ked af det."
"Jeres søn ligner en boksebold."
"Men når Kraken er løs, er der ingenting at gøre."
"Meld jeres søn til en aktivitet."
"Han ville egne sig til balletdans."
Jeg mødte altså hans forældre.
Moren hedder María del Socorro.
Hun sagde meget afslappet:
"Hej med dig, Coco."
Jeg sagde: "Du gør mig bange."
Jeg skulle til at forklare, jeg var komiker og et røvhul.
Men læreren sagde: "Nej, hun hedder María del Socorro."
"Nå, okay..."
"Jeg troede, hun var i familie med en, der skræmte mig som barn."
Drengens far hedder Agripino.
For fanden...
Jeg er måske langt ude,
men jeg synes,
at hvis man har sådan et navn,
så skal folk advares.
Når man møder nogen, bør man sige: "Undskyld, men jeg har et sjovt navn."
"Grin ikke."
Så er du forberedt.
"Nu er jeg klar."
Men han sagde det bare.
Han sagde: "Jeg hedder Agripino," og jeg...
"Det kan du ikke mene!"
"Det er et Pokemon-navn."
Fyren blev gal.
Han spurgte med alvor: "Hvor er det sjove?"
"Er du seriøs?"
Så startede mødet.
Der var vennens forældre, de to drenge, læreren, direktøren og en psykolog.
Min krop var til stede, men min hjerne var der ikke.
Jeg tænkte kun på, hvordan man kunne hedde Agripino.
Stakkels fyr.
Lyder det ikke som et grimt træ?
Hvad vil du helst have til jul? Et grantræ eller et agripinotræ?
Det lyder som en discountvare.
Eller en nationalitet.
Man kan præsentere en ven og sige: "Han er mexicaner fra Mexico."
"Han er fransk og fra Frankrig."
"Ham her er agripinsk."
"Fra det nordlige Agripistan."
"De er i krig med Balkanlandene."
Det lyder som en ny religion.
En gruppe venner snakker og en siger: "Min ven her tror ikke på Jomfru Maria."
"Han er agripiner."
Den anden svarer: "Respekt. Jeg har flere agripiner-venner."
"Han er Syvende Dags Agripiner."
Jeg tænkte på de her ting under mødet.
Jeg var faktisk ved at opdigte Agripistans nationalsang.
I er måske ikke enige, men jeg synes,
det skal være en militærmarch, der lyder noget lignende:
"Vi er stolte agripinere..."
Jeg tænkte de her åndssvage ting,
men så fik læreren mig ned på Jorden.
Hun spurgte:
"Er det et godt forslag?"
Jeg har mange års erfaring i ikke at høre efter.
Jeg svarede: "Hvilke af forslagene?"
Hun sagde: "Der er kun ét."
"Hans forslag."
Jeg sagde: "Jo, selvfølgelig."
"Jeg er enig med..."
"Ham der."
Læreren fangede det omgående og angreb mig:
"Hvad er navnet?"
"Franco, og dig?"
Agri indskød:
"Sig det uden at grine."
Og jeg...
Jeg tænkte: "Vi er stolte agripinere."
"Sig det uden at grine!"
"Det kan jeg ikke!"
"Agripino!"
Fyren blev gal.
Det latterlige fjols ville slås.
Men han forblev værdig.
Han sagde: "Det er heldigt, at vi er på børnenes skole,
for det ville være ulovligt."
"Hvis vi ikke var det, kan jeg love dig,
jeg ville slå dine tænder ud."
Jeg sagde: "Jeg ryster af skræk."
Der kunne jo ikke ske noget.
Så jeg kunne spille sej.
Hvis han havde sagt: "Kom med ud," ville jeg have tiet stille.
Ikke et ord.
Jeg ville blive stående og sige: "Hvad så?"
"Det er ulovligt."
"Jeg kan stå her hele dagen, for jeg er komiker, din nar."
"Du skal på arbejde i Agripino A/S."
Undskyld, hvis der er en Agripino...
I ved godt, I har et latterligt navn.
I tror måske, det er skuespil,
men jeg kan ikke sige det uden at smile.
For eksempel, hvis I har en dårlig dag...
I er blevet droppet af kæresten, fyret eller har tandpine.
Hvis I har lyst til at smile, så prøv det her...
Stil jer foran et spejl
eller optag jer selv.
Gentag tre gange uden at grine:
"Jeg har en flink nabo, der hedder Agripino."
Hashtag Agripino challenge.
Og send det til mig via Twitter, tak.
Jeg skulle til at gå hjem.
I triumf.
Så siger læreren: "Vi er ikke færdige."
"Der er et andet problem."
Jeg spurgte min søn: "Hvad så, mester?"
"Hvem har du slået ud?"
"Hvem har boksemesteren banket i dag?"
"Hvem har smagt din jernnæve?"
Jeg har flere endnu.
Men læreren sagde:
"Nej, det er din datter."
"Min pige?"
"Hun er da altid artig."
Hun svarede: "Din datter har været oppe at skændes med sin veninde."
"Okay."
"Tak."
"Har min datter været i nævekamp?"
Hun sagde: "Nej."
"Din datter har talt grimt til sin bedste veninde."
Så snart jeg hørte, hvad hun havde gjort, vidste jeg, det var min skyld.
Jeg forestillede mig scenen.
Min kone sidder med drop i armen og råber ad mig.
"Dig og dine dumme videoer."
"Du burde ikke øve dig hjemme."
"Du bander og er vulgær."
Jeg svarer: "Det giver mad på bordet."
"Jeg er ikke vulgær, når jeg betaler regninger."
Det var tæt på en skilsmisse.
Så spurgte jeg læreren:
"Hvad sagde hun til sin veninde?"
Læreren tog en notesbog,
som om hun ikke kunne huske det.
"Hun sagde..."
"Jeg citerer."
"Du er bare en snavset indianer."
Jeg blev lettet, for det var ikke mine ord.
I kender mig.
Hvis min datter havde sagt:
"Du er en møgso," så okay.
Men I må erkende, at "snavset indianer"
er fornærmelser, som kvinder bruger.
Jeg tog hjem med en god følelse.
Jeg var parat til at give et par flade.
Jeg smed skoletasken og sagde: "Hvad har du gjort?"
"Hvad har du lært hende?"
"Du øver dig ikke engang."
Men min kone er en kvinde,
så hun beroligede situationen.
Hun sagde til min datter: "Du skal ikke tale sådan."
"Du er en dame ligesom din mor."
"Du er velopdraget."
"Og din far bruger kun den slags ord,
fordi han er komiker og en idiot."
"Han er ikke uddannet."
Hvis problemet var min datter, hvorfor angreb hun så mig?
Jeg sagde: "Undskyld!"
"For det første gik jeg på universitetet, for vi mødte hinanden der."
Jeg studerede ikke færre end tre hovedfag, men jeg bruger dem heldigvis ikke.
Jeg blev aldrig færdig.
Jeg tog ikke mine eksaminer.
Hun sagde: "Du er straffet, skat."
"Ingen internet i en måned."
"Ingen Netflix, ingen YouTube og ingen dukker."
"Du skal lære ikke at være grov."
Min datter spurgte min kone:
"Er jeg straffet ligesom min bror?"
"Hold din mund!"
"Hold nu op!"
"Lad os tage en snak udenfor."
Som enhver kvinde ville hun trække nogen med sig ned.
"Jeg går ikke ned alene."
Min datter skulle til at gå,
da min kone spurgte:
"Kom lige tilbage et øjeblik."
"Hvor har du hørt de skældsord?"
Jeg begyndte at smile.
Min datter så på mig.
Hun spilede øjnene op, som om hun bad om hjælp.
Jeg vil gøre alt for hende.
Jeg lagde armen om hende og sagde: "Min skat."
"Du er straffet. Slap af."
"Vi vil bare gerne vide, hvor du har det fra,
så vi kan løse det."
"Hvis du siger, det er fra mig, så bliver jeg ikke sur."
"Jeg elsker dig."
"Selvom jeg mangler uddannelse."
"Og hvis det er fra mor,
bliver hun heller ikke sur, fordi hun er uddannet."
"To bachelorgrader og to mastergrader."
"En idiot betaler hendes regninger,
men hun fik sine diplomer."
"Mor er uddannet."
"Min lille skat..."
"Du kan være tryg. Fortæl far og mor,
hvor du har hørt de ord."
Min kone så hende i øjnene.
Min datter så på mig.
Jeg signalerede...
Min datter smilede
og indtog en udfordrende position foran sin mor.
Og med et smil om munden sagde hun:
"Fra far."
Jeg tænkte: "Din skide Judas!"
"Du skal straffes i to måneder for at lyve sådan."
Min datter gik, for nu skulle jeg skældes ud.
Jeg pillede lidt ved min kones drop.
"Det er sengetid. Godnat."
Jeg gik ind til min datter.
Jeg sagde: "Min skat... Du må gerne bande, men ikke lyve."
I ved det måske ikke.
Men hjemme hos os
har vi nultolerance over for løgne.
Det er indført af mig.
Det er ikke fordi, jeg er et godt menneske.
Jeg er bare for doven til at huske, hvad jeg har sagt tidligere.
En løgner skal have en god hukommelse.
Hvis du lyver for din kone,
siger hun, alt er i orden.
Men hun spørger igen et halvt år efter.
Hun spørger: "Hvad skete der den dag, du kom for sent?"
Du tænker: "Det har jeg glemt, for fanden!"
Men din kone har skrevet det hele ned.
Derfor lyver vi ikke derhjemme.
Så jeg skældte min datter ud.
Jeg sagde: "Det er sidste gang,
du bruger ordet "indianer" på en nedsættende måde."
Jeg mener ikke brugen af ordet "peyotl."
Jeg sagde til min datter, det gjorde mig gal og trist.
Det her siger jeg til jer:
"Indianer" burde udryddes som skældsord.
Det er for nemt for os at kalde hinanden for "indianere."
Vi burde holde op.
"Indianer" betyder "indfødt,"
og faktisk er vi alle sammen indianere.
Sådan!
Nogle af jer tænker måske:
"Nogle mere end andre." Nej, også dig!
Os alle!
I vores årer og i vores arterier
har vi mindst en dråbe blod
fra aztekerne, toltekerne, Tlahuica-folket eller mayaerne.
Hvis vi ryster familietræet, falder der en indianer ned fra en gren.
Det er ligegyldigt, hvor hvid du er
eller hvor lyshåret.
Vi er alle indianere, okay?
Tak! Jeg mener det seriøst.
Jeg ved ikke, hvordan det er i Mexico City.
Men i Monterrey, hvor jeg bor,
er vi alle sammen europæere.
Når man spørger, hvor folk er fra,
svarer de: "Jeg blev født her."
"Så er du mexicaner."
"Nej, jeg er født her, men..."
"Vi er spaniere på min fars side."
"Min fars efternavn er catalansk."
"Min mors efternavn er fransk."
"Fra Bordeaux-regionen."
"Jeg er fransk-catalansk."
"Ja, men dit fjæs er fra Tenochtitlan."
"Hold op med det snobberi."
Jeg sagde til min datter:
"Din far er stolt over at være indianer."
Jeg er halvt Tlahuica og halvt et eller andet ukendt.
Jeg tror, en japaner kneppede en indianer under anden verdenskrig, og så...
Så var det sket.
Jeg sagde: "Din far er indianer."
"Din bror er indianer og dine bedsteforældre."
"Din tante Juanita er meget indianer."
Jeg har en svigerinde.
Når hun danser, så regner det.
Men det er ikke nedsættende.
Jeg sagde: "Du skal ikke bruge ordet negativt,
og kald ikke folk for snavsede."
"Især ikke de snavsede."
"Det er den slags, der slår tænderne ud på dig."
Jeg spurgte hende:
"Hvorfor skændtes du med din veninde?"
"Er hun din veninde?"
Hun svarede med dyb alvor:
"Undskyld, far... Men det er mit problem."
Jeg mistede overblikket.
Min opførsel som far kan forklares ved mine forældres opførsel.
Jeg talte aldrig sådan til min mor.
Jeg har ingen reference.
Hvis jeg kom hjem med et blåt øje som en million gange før,
og min mor spurgte, hvad der var sket,
og jeg sagde: "Undskyld, mor. Det er mit problem..."
Min elskede mor ville have smilet.
"Er det rigtigt?"
"Nu har du to problemer."
"Dit problem er vokset."
Hun ville tage sin tøffel og sige: "Fortæl mig eller skoen det."
"Spyt nu ud, søn af en stodder."
Det var hendes skældsord.
Det er det stadig.
Hun elsker at sige "søn af en stodder" og "barnebarn af en luder."
Det er til hendes svigermor.
Det er der, jeg har det hele fra.
Men jeg er fra den generation af fædre, der vil være venner med deres børn.
Jeg sagde: "Min skat..."
"Det kan vente."
"Hvis du ikke har tillid til mig nu, så vent, til du har tillid til mig."
"Du har lov til et privatliv."
"Jeg snager ikke."
Samme aften sagde min kone,
at hun ikke kunne falde i søvn.
Jeg sagde, hun ikke skulle sove hele dagen.
"Det skyldes nok operationen."
Jeg spurgte: "Ved du, hvad der skete med vores datter?"
Hun svarede alvorligt: "Ja. Det er slemt."
"Hvad i alverden er der sket?"
"Det er hendes problem."
"Hvordan ved du det?"
"Fordi jeg er hendes mor."
"Goddag. Jeg er hendes far."
"Jeg har spillet en rolle i historien."
Hun sagde: "Lad det ligge."
Jeg sagde: "Det kan jeg ikke."
"Det er et pigeproblem."
"Det er unisex. Hvad er der sket?"
"Hvorfor vil du vide det?"
"Fordi der er møde på skolen i morgen,
og fruen kommer jo ikke."
"Jeg vil være forberedt."
Så kom det hele pludselig frem.
Det skete sidste år, okay?
Alt det her skete sidste år.
Det var i Monterrey i september sidste år.
Jeg var ved at skrive et halloweenshow,
da jeg hørte om problemet.
Jeg kan huske, at min datter kom ind til mig og sagde: "Far."
"Du må ikke bruge det her."
Børn!
Jeg har lige fortalt jer, at vi aldrig lyver derhjemme,
så jeg var meget ærlig og sagde:
"Selvfølgelig bruger jeg det."
"Det er en god historie,
og jeg har ikke nok stof til næste år."
"Desuden kan der falde noget legetøj af."
Hun gav mig sin tilladelse.
Det hele startede i skolen.
Min datter har gået på den samme skole
siden børnehaven.
Da det her skete,
gik hun i anden klasse, okay?
Siden børnehaven har hun haft de samme to venner.
Hendes tidligere veninde, som hun skændtes med,
og en dreng, som er en slags
ven skråstreg kæreste.
I griner, men jeg tager det alvorligt.
De, som har døtre, forstår mig.
Når man har en datter, er det ens prinsesse, okay?
Det var blind kærlighed, da hun blev født.
Jeg sagde til hende: "Jeg ved ikke, hvem du er,
men jeg er din slave til evig tid!"
Det er nemt for en mand at overgive sig til sin datter.
Det er den eneste kvinde, der kan gøre hvad som helst,
og du vil stadig elske hende.
Hun kan ikke være dig utro med en anden far.
Hun vil altid være din datter.
Din datter er din motor, din benzin og din drivkraft.
Din prinsesse.
Men der er altid et røvhul af en ven,
der har en søn på samme alder.
Han kommer hjem til dig med sit afkom.
Han praler endda af det.
"Hvad er du ude efter?"
"Prøv lige at forestille dig det."
"Det er mit job at have fantasi."
"Bliv nu ikke sur."
"Jeg spørger bare: "Hvad nu..."
"Når din datter og min søn bliver store... "Hvad nu...
...hvis de blev gift?"
"Og hvis ikke?"
"Din søn er tudegrim!"
"Du er tungnem, og han er skeløjet."
"Jeg vil ikke have jeres gener."
"Du kan godt skride med din skide søn!"
"Vis respekt for min prinsesse."
Men, okay...
Hun har en kæreste.
Jeg kan godt lide ham.
Jeg ville ellers gerne hade ham.
Han er en god dreng. En dag bliver han måske en stor mand.
Han er en mønsterelev.
Han er den klogeste på sin årgang.
Han er en nørd. Er jeg ikke heldig?
Han vil gøre os alle sammen rige.
Jeg giver ham ikke lov til at se min datter.
Jeg investerer i min pension.
Selvom jeg må fortælle historien,
har jeg sværget over for min datter,
at jeg ikke afslører navnene på hendes kæreste og eksveninde.
Det løfte vil jeg holde.
Derfor har jeg givet dem navne.
Drengen kalder jeg Pølse.
Og eksveninden kalder jeg Pølsinde.
Ergo Pølse...
...Pølsinde og min prinsesse.
De er venner siden børnehaven.
De har kendt hinanden i fem-seks år.
De er syv-otte år, så det betyder hele livet.
De er altid sammen.
De laver alt sammen.
De laver lektier og leger.
De har de samme fritidsaktiviteter.
Om fredagen drikker deres mødre sig fulde sammen.
Nej... De siger, de drikker kaffe.
Til dags dato har jeg aldrig set en kaffekop derhjemme.
Men jeg har set masser af cocktailglas.
Jeg antyder ingenting, men det er ikke kaffe.
Børnene var altid sammen.
Der var et par og en veninde.
Men så sagde Pølsinde...
...til min prinsesse en mandag morgen:
"Halløj."
"Jeg må hellere fortælle dig det."
"Alle kvinderne kan se det komme."
Mændene tænker: "Sikke en god ven!"
Men kvinder er anderledes.
"Det er bedre, at du hører det fra mig."
"Sidste lørdag tog Pølse og mig
i biografen sammen."
"Bare som venner."
"Før biografen drak vi en sodavand,
og vi talte om dig."
"Det siger sig selv."
Og så videre...
"Det ene førte til det andet, og Pølse sagde, han var forelsket i mig."
"Han sagde, jeg var den smukkeste pige i anden og tredje klasse."
"Han vil være kæreste med mig."
"Jeg sagde, jeg ville tænke over det,
så efter filmen sagde jeg ja."
"Så nu er vi kærester."
"Vi er meget glade."
"Vi elsker hinanden."
"Jeg beder dig som min bedste ven
om bare at lade os være lykkelige."
Min datter svarede:
"Du er bare en snavset indianer!"
Det var forkert.
Men den sad.
Den mær fortjente det.
Sådan noget gør man ikke.
I det øjeblik forstod jeg virkelig,
at de havde knust hendes hjerte.
Hun var kun syv år
og havde oplevet en af de tre værste ting i livet.
Hendes første kærlighed
forlod hende for hendes bedste veninde.
Jeg måtte se min datter græde.
Hun gik ind på sit værelse,
og hun ville ikke i parken med os,
for de havde knust hendes hjerte.
I kan sige, hvad I vil, men jeg er ligeglad.
Jeg har hørt alle former for skældsord.
Jeg er fuldstændig kold.
Men når det angår dine børn,
er det noget andet.
Jeg følte mig både magtesløs og rasende.
Jeg gik rundt og sagde: "Fuck dig, Pølse!"
"Du skal dø."
Jeg ringede til min manager: "Brian!"
"Find to knægte fra femte klasse,
der gerne vil tjene lidt penge."
"Find to drenge, et forladt varehus,
noget gaffertape,
et klovnekostume, noget pap, en sort tusch
og en hvid killing."
Hør her...
Min plan var
at binde Pølse til en stol i et gammelt, forladt varehus.
Med slukket lys.
Så skulle han bade i sin angst i tre til fire timer.
Pludselig bliver et lys tændt,
og jeg dukker op
med en hvid killing.
Og...
Med en forbryderisk stemme
siger jeg:
"Hvad så, Pølse?"
"Kan du lide at lege med små pigehjerter?"
"Nu skal du møde to venner."
De to drenge kommer ind.
De gør ikke indtryk på jer,
men for en i anden klasse er det nogle satans fyre!
For at gøre det værre er en af dem forklædt som klovn.
Den anden holder et stykke pap med ordene: "Det er slut."
"Hør her, Pølse..."
"Det er mine venner."
"Klovn og Slut."
"En af dem vil gå amok på dig!"
Tak for det.
Det var planen.
Men min kone nægtede.
Hun er bizar.
Hun bør opereres.
Hun sagde: "Bland dig udenom."
"Hun skal lære noget af det."
Jeg sagde: "Lære hvad?"
"De har knust hendes hjerte!"
"Der er ikke noget værre i hendes alder."
Hun sagde: "Det er en introduktion til kvindens verden."
"Hvad?"
Hun sagde: "Tænk, før du handler."
"Hvad har min hjerne med det at gøre?"
"Tror du, jeg er klog?"
Hun sagde: "Du skal tænke."
"Du er for impulsiv. Tænk lidt."
"Din datter er en kvinde."
"Okay?"
Det er ikke sidste gang,
hun vil græde på grund af en dum mand."
"Det er ikke sidste gang, hun vil blive forrådt."
"Lad hende opbygge et forsvar
og et beskyttende skjold."
"For jer mænd
er det noget frygteligt."
"Men for os kvinder er det bare tirsdag morgen."
Det er skræmmende.
I kan sikkert ikke se det,
men jeg observerer altid salen nu.
For de fleste kvinder,
om det er bevidst eller ubevidst,
de nikker samtykkende.
Som om de husker et gammelt nag.
"Ja, det var Martita i sjette klasse."
For kvinder er det en slags oplæring.
Hun sagde: "Bland dig udenom."
"Det er hendes introduktion til et liv som kvinde."
Jeg gentager, fordi du er tykpandet:
"Bland dig udenom."
Min hjerne forstod: "Start aktionen."
Den næste dag...
...tog jeg hen på skolen for at antænde ilden.
Jeg havde det samme tøj på som min datter.
Vi så Pølsinde, der drak fra en fontæne som et dyr.
Jeg spurgte: "Er det hende?"
"Hun ser snavset ud, men ti stille."
Så ankommer Pølses far
og hilser, som om vi er venner.
-"Hvordan går det, Franco?" -"Hvad fanden?"
"Min familie spytter på dig."
Han spurgte: "Har du tid et øjeblik?"
Jeg sagde: "Jeg har mange øjeblikke."
"Din søn måske ikke."
"Det her er bare en usynlig killing."
"Du vil forstå det sjove ved det lidt senere."
"Den smutter nu."
Så I den?
Jeg ser den også.
Den hedder Misser.
Jeg spurgte ham, hvad han ville tale om.
Han sagde: "Ved du, hvorfor din datter ikke vil være ven med min søn?"
"Ja, det ved jeg."
"Hvad er der?"
"Ved du det ikke?"
"Det er måske fordi..."
"Fordi..."
"Din søn er et skide møgsvin,
der ikke respekterer os kvinder."
"Jeg inkluderede mig selv."
Han sagde: "Det er ikke fair."
"Pølsinde var hjemme hos jer i søndags,
og der sagde din datter, hun var træt af min søn."
"Hun vil ikke se ham mere,
og hun bad Pølsinde om at sige det."
"Hun vil aldrig se ham mere."
Jeg sagde: "Sådan var det ikke!"
"Din søn og Pølsinde
gik i biografen sammen i lørdags."
Han spurgte: "Hvordan det? De er kun syv år."
Det kom bag på mig.
Det er måske logisk for jer,
men sæt jer i mit sted.
Da jeg hørte det, kom jeg helt fra den.
Jeg havde ikke tænkt over, at Pølsinde havde opfundet det.
Hele den intrigante og perfekte plan,
der havde fået to voksne mænd op at skændes,
var planlagt af en pige på kun syv år
for at stjæle sin venindes kæreste.
De piger er virkelig sindssyge!
Jeg ringede omgående til min kone for at fortælle det.
"For fanden!"
"Du skulle have været der!"
Men min kone forblev helt rolig.
"Jeg sagde, du skulle blande dig udenom."
"Jeg vidste, der var noget uldent."
"Kom hjem med det samme,
og tal ikke med nogen."
"Min hjerne forstod: "Gør det værre."
Jeg er ikke stolt af det, der kommer.
Jeg indrømmer, at det var forkert.
Jeg sagde til dem, de kunne rende mig.
Jeg sagde, de var dårlige forældre.
Jeg vidste ikke, de skulle skilles.
Jeg sagde: "En dag bliver I skilt på grund af hende."
Jeg sagde det også til pigen.
"Dine forældre bliver skilt på grund af dig!"
Moren begyndte at græde.
Skolebetjenten kom for at berolige mig.
"Hænderne væk!"
"Du er ikke en rigtig betjent."
"Min fætter i militæret vil smadre dig."
Pølse beroligede mig også.
En syvårig dreng!
Han sagde flovt: "Jeg har lige hørt det."
"Det passer ikke."
"Din datter er min bedste ven."
"Jeg vil altid være der."
"Hun er min sol og min måne..."
"Luk din mund!"
"Du taler om min datter."
"Men vi er venner."
Jeg bad min manager Brian om at aflyse det hele.
"Problemet er løst. Jeg gentager: Det er løst."
"Betal de to drenge og varehusejeren."
"Returner klovnekostumet. Jeg beholder killingen."
Så blev jeg smidt ud.
Jeg må aldrig komme tilbage til skolen.
Så behøver jeg ikke komme til møder.
"Jeg ville ønske, jeg kunne komme, men..."
"Desværre."
Jeg var vidne til noget utroligt.
Pølse gjorde noget modigt.
Foran alle i klasseværelset...
Foran Pølsinde og sine forældre,
mig og lærerne... Foran os alle.
Han faldt ned på knæ,
bad min datter om tilgivelse
og gav hende en bamse.
Det gør man meget.
Nej, I skal se det fra min vinkel.
Jeg så med gru og skræk
et syvårigt barn
bede om tilgivelse
og ydmyge sig selv
uden at have gjort noget.
Jeg krammede ham hjerteligt.
Jeg sagde: "Min ven."
"Velkommen til mandens verden."
Mit navn er Franco Escamilla. Tusind tak!
Gud velsigne jer!
Jeg vil gerne præsentere jer
for nogle vigtige personer.
Giv en hånd for The Diablo Squad.
Tak, fordi I ville komme!
I har gjort mig til en lykkelig mand.
I har skrevet historie med mig.
Pas på jer selv! Farvel!
Tekster af: Rikke Schultz