Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫זה כבוד גדול להיות כאן,‬
‫ולהציג בפניכם את אחד ‬ ‫הקומיקאים הגדולים בעולם.‬
‫הבחור הזה, אני אומר לכם, חברים.‬
‫מקסיקו סיטי, מוכנים?‬
‫הרשו לי להציג בפניכם‬
‫את האחד והיחיד,‬
‫בואו נריע בקול רם לפרנקו אסקמייה!‬
‫אולם מלא!‬
‫מה שלומכם הערב?‬
‫נהדר שאתם עונים.‬
‫לאלו שלא מכירים אותי,‬
‫שמי פרנקו אסקמייה, נעים להכיר.‬
‫תודה לכם שבאתם וקניתם כרטיסים.‬
‫ההיכל במקסיקו סיטי...‬
‫בחיי! אתם מלא אנשים!‬
‫אני באמת מצטער. הבטחנו לכם מופע נהדר,‬
‫והוא בעצם לא כזה טוב.‬
‫סליחה שעבדתי עליכם, אחים שלי.‬
‫אלו מכם שעוקבים אחרי ברשתות החברתיות‬
‫יודעים שאשתי עברה ניתוח שנה שעברה.‬
‫הכול הלך כשורה, תודה לאל.‬
‫מסכנה שכזאת, היא עברה‬
‫חמישה ניתוחים תוך שלוש שנים.‬
‫ואני אומר לה,‬
‫״יש לך מזל מחורבן, לא?״‬
‫משכת אלייך את כל האנרגיות הרעות.‬
‫שיט, זה המזל שלך.‬
‫בכל ניתוח,‬
‫הייתי שם לצידה,‬
‫כדי לצחוק עליה, כמובן.‬
‫אי אפשר לעשות כלום אחרי ניתוח,‬
‫והמסכנה לא הצליחה אפילו לזוז, ואני‬
‫יודע שהיא לא יכולה להזיז את שרירי הבטן,‬
‫היא בדיוק עברה ניתוח,‬
‫אז סיפרתי לה בדיחות.‬
‫היא לא יכלה לצחוק!‬
‫כל מה שקורה בבית,‬
‫נראה לי שזו הסיבה לניתוח.‬
‫שאלתי, ״יש לנו מים?״ ״לא, לא קניתי מים.״‬
‫״את רואה? בגלל זה את צריכה ניתוח.״‬
‫״ארוחת הערב מוכנה? לא?‬
‫את תצטרכי לעבור ניתוח.״‬
‫״הילד נכשל במבחן. ניתוח.״‬
‫הכול!‬
‫גם אני עברתי ניתוח לאחרונה, אחים.‬
‫זה היה זמן הנקמה שלה.‬
‫אני אומר לכם, היא הייתה אדם טוב יותר.‬
‫היא לא אמרה כלום.‬
‫היא הייתה לצדי כשהתעוררתי.‬
‫היא הייתה שם, טיפלה בי.‬
‫לא אמרה מילה.‬
‫אבל החיוך המחורבן הזה כל כך מעצבן.‬
‫היא חייכה ושאלה, ״זה כואב?״‬
‫ואני הייתי כזה...‬
‫״את רואה? צחקת עליי, ‬ ‫בגלל זה הזדקקת לניתוח.״‬
‫היא עברה ניתוח שנה שעברה,‬
‫והיא נשארה בבית להתאוששות.‬
‫עבורכם, תלמידי קולג׳, היא הייתה חולה בבית.‬
‫סידרנו את החדר שיתאים לצרכיה,‬
‫עם אינפוזיה וכל זה.‬
‫אני תפסתי פיקוד.‬
‫העליתי וידאו ליוטיוב ‬ ‫וקראתי לו ״אבא חד הורי״.‬
‫אתם יכולים לצפות בו.‬
‫אני מסביר שם איך תפקדתי גם כאימא וגם כאבא.‬
‫אבא לוחם אמתי.‬
‫אני לא אדבר על זה.‬
‫מה שלא סיפרתי לכם עליו‬
‫זו הפגישה שהייתה לי ‬ ‫בבית הספר של הילדים שלי.‬
‫מעולם לא הלכתי לשם כאבא.‬
‫זה חתיכת דבר, חברים.‬
‫זה לא ממש כיף, תאמינו לי.‬
‫יש מורים או מנהלים בקהל?‬
‫זין עליכם מכל הלב!‬
‫תנו לי לנמק.‬
‫אני מעריך, מכבד ומוקיר‬
‫את מלאכתם של המורים.‬
‫אני מאמין שעתידה של מקסיקו נתון בידיהם.‬
‫אזרחי מקסיקו העתידיים תלויים במורים שלהם.‬
‫עלינו להעריך אותם אף יותר.‬
‫זה לא הוגן,‬
‫ששחקן כדורגל מקצועי‬
‫מרוויח יותר ממאה מורים.‬
‫אבל אתם, המורים, עליכם לגרום לנו ‬ ‫לאהוב אתכם יותר, מניאקים.‬
‫אל תקיימו פגישות ביום שני בשעה 8:30 בבוקר,‬
‫אף אחד לא ירצה לבוא.‬
‫תקיימו אותן בימי רביעי,‬
‫בשעה עשר בלילה.‬
‫משקאות חינם לאבות.‬
‫אני מבטיח לכם שכולם יגיעו לפגישות.‬
‫אתם תחגגו.‬
‫״יש פגישה בבית הספר ביום רביעי. יש!״‬
‫אשתך תגיד, ״אני אלך.״‬
‫"לא, אני אלך. אלו הילדים שלי, לעזאזל!‬
‫מדובר פה בילדים היקרים שלנו.״‬
‫אבל לא. פגישה ביום שני בשעה 8:30 בבוקר.‬
‫אני הולך לישון בשעה הזאת, חברים.‬
‫אני ממש ישנוני בפגישה,‬
‫והקול של המורה לא עוזר.‬
‫המורה מחזיקה את הספרים שלה,‬
‫״במהלך שנת הלימודים הנוכחית,‬
‫צוות המורים מתחייב...״‬
‫ואני כזה, ״איזה שעמום!״‬
‫אני זוכר שכשאני הייתי תלמיד,‬
‫אמי היקרה הגיעה לפגישות האלו.‬
‫זה היה כיף, חברים.‬
‫קודם כל, הן לא התקיימו בחדר ישיבות,‬
‫אלא בכיתה.‬
‫הם הוציאו את כל התלמידים החוצה,‬
‫ההורים נכנסו,‬
‫ואמרו להם לשבת ליד השולחן של הילד שלהם.‬
‫אז הייתי מצייר בולבולים ‬ ‫על השולחן של החבר הכי טוב.‬
‫ואמרתי לו, ״היי, אימא שלך יושבת על בולבול!‬
‫פרוצה, אל תהיי כזאת שקופה!״‬
‫זה היה מגניב,‬
‫כי פגשת את ההורים של החברים שלך.‬
‫ויכולת לצחוק עליהם.‬
‫ראית את אימא של חבר שלך ואמרת לו,‬
‫״אחי, אימא שלך ממש מכוערת!״‬
‫״עכשיו אני מבין למה אבא שלך נעלם, גבר!״‬
‫״עם מעפנה כזאת גם אני אני הייתי בורח.״‬
‫״היא לא נולדה, היא יצאה מחור תחת, המסכנה!״‬
‫הפנים שלה מעוותות לגמרי.‬
‫אתה אומר, ״היא תמיד ככה ‬ ‫או שהיא פשוט עומדת להתעטש?״‬
‫היא נראית כמו סטיץ׳ מהסרט של וולט דיסני!‬
‫היא הסתכלה עליי עם מבט זועם, ואני כזה,‬
‫״המשפחה של סטיץ׳.״‬
‫אותו הדבר.‬
‫אבל זה היה כיף.‬
‫כי, עם כל הכבוד,‬
‫הן נשים,‬
‫עם ילדים בגיל ההתבגרות,‬
‫והן עדיין נראות טוב.‬
‫הייתי ניגש לחבר שלי,‬
‫״היי, גבר,‬
‫אימא שלך שווה!״‬
‫״רוצה להיות הבן שלי?״‬
‫החבר ענה, ״לך תזדיין!״‬
‫״אל תדבר ככה לאבא שלך!״‬
‫״אתה תלך לישון בלי ארוחת ערב, חצוף.״‬
‫אבל היינו עושים שטויות,‬
‫הפגישה הסתיימה,‬
‫וחזרנו לכיתה.‬
‫שמחים,‬
‫ואז שמענו צליל שהקפיא לנו את הדם.‬
‫כשהמורה אמרה לאימא,‬
‫״גברת, את מוכנה להמתין רגע?״‬
‫״אה, זין.״‬
‫אבל אמי היקרה הסתובבה אליי‬
‫והפנתה אצבע לעברי.‬
‫ואני אמרתי, ״אלוהים הוא רועי,‬
‫אני לא אתן.‬
‫הוא ייתן לי לרעות בשדות הירוקים.״‬
‫ידעתי מה מגיע.‬
‫תנו לי לומר משהו, אני מבין אותה עכשיו.‬
‫את האימא המסכנה שלי.‬
‫תמיד היה עליה להישאר, והיא הייתה משתגעת.‬
‫אני גם עברתי את זה, אחים שלי.‬
‫זה משגע. ישבת והקשבת כל הפגישה,‬
‫ובגלל שהילד שלך פישל, אתה צריך להישאר.‬
‫אתה מקנא בהורים שעוזבים.‬
‫אתה רואה אותם עוזבים וחושב, ״לכו תזדיינו.״‬
‫״הילד שלי מתנהג יפה.״ ״לך תזדיין!״‬
‫הפגישה בבית הספר של הילדים שלי הסתיימה‬
‫והמורה אמרה,‬
‫״מר אסקמייה, יש לך דקה?״‬
‫הסתובבתי לילדים שלי והפניתי אליהם אצבע.‬
‫שניהם היו כזה...‬
‫״מה?״‬
‫המניאקים לא מכבדים אותי!‬
‫אמרתי למורה, ״מה הם שברו?‬
‫בואי נגמור עם זה. אני אשלם כפול.״‬
‫כדי שלא אצטרך להישאר ‬ ‫גם בשני הבא, אין מצב!‬
‫המורה היא אדם מאוד רציני.‬
‫״קרתה תקלה עם הבן שלך.״‬
‫״מה התינוק שלי עשה?״‬
‫״הבן שלך‬
‫נקלע לקטטה‬
‫עם חבר טוב.״‬
‫ואני אמרתי, ״חבר טוב שלי?״‬
‫אתם מבינים שאני מתבדח, נכון?‬
‫אני קומיקאי,‬
‫אני רוצה לשבור את הקרח ‬ ‫עם המורה המרירה הזאת.‬
‫המורה לא קלטה את זה,‬
‫ועכשיו היא חושבת שאני אידיוט.‬
‫היא הסבירה לי כאילו אני תלמיד שלה.‬
‫״לא, לבן שלך יש חבר טוב פה, בבית הספר.״‬
‫״אה, הבנתי!‬
‫תודה לך!‬
‫חשבתי שחבר שלי בא לסיים את הלימודים.״‬
‫אמרתי, ״בסדר.״‬
‫״הבן שלי נקלע לקטטה‬
‫עם חבר טוב שלו.״‬
‫שאלתי מה שכל אבא היה שואל.‬
‫״מי ניצח?״‬
‫הם הראו לי את הווידאו.‬
‫עכשיו יש להם מצלמות!‬
‫זוכרים את הזמנים שזה היה ‬ ‫מילה שלך כנגד מילה של המורה?‬
‫הוא נזף בך ואבא שלך אמר, ״מה קרה?״‬
‫״המורה הוא אידיוט.‬
‫הוא לא אוהב אותי. לא עשיתי כלום.״‬
‫עכשיו יש וידאו שמוכיח‬
‫שאתה התנהגת כמו אידיוט.‬
‫בהקלטה ניתן לראות בבירור שהבן שלי‬
‫יושב ליד השולחן ועובד,‬
‫ומשום מקום,‬
‫חבר לכיתה בא ומעיף לו סטירה.‬
‫האף שלו התחיל לדמם.‬
‫הבן שלי נעמד והתחיל לבכות.‬
‫הוא הכה את הילד חזרה.‬
‫הוא הפיל אותו לרצפה,‬
‫והמשיך להרביץ לו, שוב ושוב.‬
‫הוא בכה ודימם עליו.‬
‫ראיתי את הווידאו ואמרתי, ״זה הלוחם שלי!״‬
‫״אתה ויקינג אמתי!״‬
‫הוא בדיוק כמו אימא שלו!‬
‫לא כמוני.‬
‫תודה, חברים. תודה!‬
‫אתם מכירים אותי, חברים.‬
‫אם זה הייתי אני,‬
‫הקטטה הייתה מסתיימת עם המכה באף.‬
‫הייתי מנגב את האף,‬
‫ואומר לילד השני, ״טוב...‬
‫מספיק.‬
‫רבנו מספיק.‬
‫שנינו שחררנו קיטור.‬
‫אתה פרקת עול על זה שאין לך אבא.‬
‫אני פרקתי דם עודף מהאף.‬
‫בוא נכריז על זה כתיקו, כמו גברים.״‬
‫אבל לא, חברים. הבן שלי‬
‫הוא מכונת בעיטות!‬
‫הוא כמו די-ג׳יי שהכניס לילד‬
‫מחרוזת חבטות שלמה!‬
‫אני יודע מה אתם חושבים.‬
‫אלימות לא פותרת דבר,‬
‫וכל החרא הזה. בסדר.‬
‫שימו את עצמכם במקומי, טוב?‬
‫אני בן לדור שביעי של משפחת אסקמייה,‬
‫שהיו קרבנות בבית הספר.‬
‫ובפעם הראשונה,‬
‫יש לנו תוקף בשורותינו.‬
‫כולנו התגאינו בו מאוד.‬
‫המורה ביקשה שנעניש אותו.‬
‫אמרתי לה, ״השתגעת לגמרי?״‬
‫רציתי לקנות לו משאית!‬
‫מגיע לו. הוא רק בן חמש,‬
‫ויש לו רקורד קרבות מרשים יותר מלאבא שלו.‬
‫ברור שלא נזפתי בו, חברים.‬
‫לקחתי אותו הביתה,‬
‫כדי שאשתי תנזוף בו.‬
‫בשביל זה יש נשים.‬
‫בכל מערכת יחסים יש מבוגר אחראי.‬
‫אשתי המסכנה, רק סיימה עם הניתוח,‬
‫עדיין עם האינפוזיה.‬
‫נוזפת בילד.‬
‫היא אמרה, ״יקירי, זה נורא.‬
‫לא כך חינכנו אותך.‬
‫בשביל זה אנחנו משלמים לבית הספר?‬
‫כדי שתילחם כמו חיה?‬
‫אתה מרותק לחודש.‬
‫בחודש הזה,‬
‫אסור לך לשחק בנינטנדו.״‬
‫היא אימא והיא קוראת לאקס בוקס, נינטנדו.‬
‫עמדתי לתקן אותה.‬
‫אבל אז חשבתי לעצמי, ״לא.״‬
‫זו לא בעיה שלי.‬
‫היא פנתה אליי ושאלה, ״נכון?״‬
‫ואני עניתי, ״בטח.‬
‫נינטנדו אחד מחוץ לתחום.״‬
‫היא אמרה, ״אתה מרותק לחודש.‬
‫אסור לך לשחק בנינטנדו.‬
‫אסור לך לצאת לפארק.‬
‫אתה מרותק לכל החודש,‬
‫כדי שתבין את החומרה של מעשיך.״‬
‫הבן שלי הסתובב אליי,‬
‫הוא נראה כאילו הוא קורא לעזרה.‬
‫סימנתי לו, ״לא.״‬
‫אמרתי, ״רד מזה. אל תגרור ‬ ‫עוד אנשים אתך לתחתית.״‬
‫נשים בטח חושבות, ״איזה מניאק!״‬
‫אבל תנו לי להבהיר לכן משהו ‬ ‫שכל הגברים יודעים.‬
‫בקרב גברים, יש לנו כללים של כבוד‬
‫שעלינו לקיים.‬
‫לדוגמה, אם חמישה חברים משחקים כדורגל,‬
‫והם שוברים איזה חלון,‬
‫כולם בורחים ואחד נתפס,‬
‫והוא ייקח עליו את האשמה,‬
‫וייתן לאחרים לברוח.‬
‫ואז האחרים יצחקו עליו.‬
‫אז הסברתי לבן שלי,‬
‫״זה היה תורך להקריב עבור השאר.‬
‫אל תלשין עליי, אל תהיה רכרוכי!״‬
‫הבן שלי יצא משם בוכה והרגשתי רע.‬
‫אמרתי לאשתי,‬
‫״בחייך, לא ראית את ההקלטה.‬
‫אני אראה לך אותה. העליתי אותה לאינסטגרם.‬
‫איזה ילד התעסק אתו והוא הגן על עצמו.‬
‫הוא עשה את הדבר הנכון.״‬
‫אבל אשתי היא אדם מודרני, היא פסיכולוגית.‬
‫היא אמרה, ״לא.‬
‫הבן שלך צריך ללמוד‬
‫ששיח פותח דלתות בפניו.״‬
‫״כן, אבל הן גם ייטרקו לך בפרצוף!״‬
‫אני עדות חיה‬
‫לכך ששיח לא שווה כלום!‬
‫חייתי חמש עשרה שנה בפחד.‬
‫אני לא רוצה שהבן שלי יחווה את זה!‬
‫היא אמרה, ״הוא מרותק. עשה מה שאתה רוצה!״‬
‫״זו הסיבה שאת צריכה ניתוח. כי את רעה.״‬
‫וברחתי משם!‬
‫כן!‬
‫אני לא צריך עוד בעיות.‬
‫יצאתי החוצה לרחוב,‬
‫כדי לדבר עם הבן שלי.‬
‫שנינו ישבנו שם, עצובים.‬
‫הבן שלי שאל אותי,‬
‫״אבא, טעיתי?״‬
‫אמרתי לו,‬
‫״לא ממש.‬
‫לעזאזל, אתה מקצוען אמתי!״‬
‫״אז למה אני מרותק?״‬
‫״כי אימא שלך מוזרה.״‬
‫״זו הסיבה שהיא צריכה ניתוח.״‬
‫״אז אני מרותק לחודש?״‬
‫״ככה אומרים.״‬
‫הבן שלי אמר,‬
‫״אבל אימא לא יכולה לצאת מהחדר.״‬
‫אמרתי לו, ״לא, היא חייבת ‬ ‫להיות בחדר סטרילי.״‬
‫״סטרילי?״‬
‫״כמו דוד פפה.״‬
‫בן דוד שלי, הוא עקר.‬
‫הוא שונא את הבדיחה הזאת. אני מת עליה!‬
‫יש לנו דעות שונות, זו מדינה חופשית.‬
‫הבן שלי אמר,‬
‫״אם אימא לא יכולה לצאת מהחדר,‬
‫איך היא תדע אם הייתי בריתוק חודש?״‬
‫אמרתי, ״בנאדם!‬
‫אתה גם חכם וגם לוחם טוב, בחיי!‬
‫אתה המשיח!‬
‫אתה זה שישחרר את בני האדם לחופשי.‬
‫אתה צודק. אני מחפה עליך, גבר.‬
‫אם אימא שואלת, אני אומר שאתה בריתוק‬
‫ושאתה מתגעגע לנינטנדו שלך.‬
‫תגיד את זה והיא תאמין לך.״‬
‫אני יודע שזה לא בסדר, חברים.‬
‫אבל אני גאה בבן שלי.‬
‫הלכתי לפגישה נוספת בבית הספר,‬
‫כדי לדבר עם ההורה של הילד הזה, הקרבן.‬
‫הטרף של הטורף האהוב עליי.‬
‫הגעתי לבית הספר נפוח לגמרי.‬
‫הייתי כל כך גאה. ניצחנו!‬
‫הייתי מגעיל ושחצן‬
‫כלפי ההורים של הילד השני.‬
‫אמרתי, ״טוב, שלום.‬
‫אני ממש מצטער על מה שקרה לילדכם.‬
‫תראו אותו, כמו שק חבטות!‬
‫מה אני יכול לעשות?‬
‫ברגע ששחררת את המפלצת, אין דרך חזרה.‬
‫תרשמו את הילד שלכם לאיזה חוג.‬
‫בלט, הוא גם ככה רכרוכי.״‬
‫פגשתי את ההורים של הילד.‬
‫לאימא קוראים מריה דל סוקורו.‬
‫היא הציגה את עצמה.‬
‫היא אמרה, ״נעים להכיר, קוקו.״‬
‫אמרתי, ״את מפחידה אותי!״‬
‫עמדתי להסביר לה שאני קומיקאי‬
‫וחתיכת מניאק.‬
‫והמורה אמרה,‬
‫״לא, קוראים לה מריה דל סוקורו.״‬
‫״אה, בסדר.‬
‫תודה. חשבתי שהיא קשורה איכשהו למישהו‬
‫שהפחיד אותי כשהייתי ילד.״‬
‫הבאבא של הילד,‬
‫שמו אגרופינו.‬
‫לעזאזל.‬
‫אולי אני טועה, חברים,‬
‫אבל אני מאמין בלב שלם‬
‫שאם יש לך שם כזה נורא,‬
‫עליך להזהיר אנשים.‬
‫אתה פוגש מישהו ‬
‫ואומר, ״שלום. סליחה, יש לי שם ממש מצחיק.‬
‫אל תצחק.״‬
‫ככה אתה יכול להתכונן.‬
‫״טוב. אני מוכן, בנאדם.״‬
‫אבל האידיוט פשוט ירה את זה.‬
‫הוא אמר, ״שלום, מה שלומך? אני אגרופינו.״‬
‫הייתי כזה...‬
‫״אגרופינו? אתה צוחק עליי!‬
‫זה שם של פוקימון, בנאדם!״‬
‫הוא ממש התעצבן!‬
‫הוא היה רציני,‬
‫״אני לא מבין מה מצחיק.״‬
‫שאלתי, ״ברצינות?״‬
‫״וואו!״‬
‫הפגישה החלה, חברים.‬
‫ההורים של הילד היו שם,‬
‫שני הילדים, המנהל, הפסיכולוגית,‬
‫הגוף שלי גם היה שם,‬
‫אבל לא הראש שלי.‬
‫לא יכולתי להפסיק לחשוב,‬
‫״לעזאזל! איזה שם מבאס זה אגרופינו.״‬
‫מסכן הבחור.‬
‫זה לא נשמע לכם כמו איזה עץ מכוער?‬
‫מה אתם מעדיפים לחג המולד?‬
‫אשוח?‬
‫או אגרופינו?‬
‫נשמע שזה זול ובהנחה.‬
‫זה נשמע כמו שם של עם.‬
‫אתה פוגש כמה חבר׳ה.‬
‫הם אומרים, ״חבר שלי ממקסיקו.‬
‫הוא ממקסיקו.‬
‫הוא מצרפת. הוא צרפתי.‬
‫והבחור הזה מאגרופינו.‬
‫הוא מצפון אגרופיסטן, איזו מדינה‬
‫שמתקיימת בה מלחמה באזור הבלקן.״‬
‫נשמע כמו דת חדשה.‬
‫אתה פוגש כמה חבר׳ה ואחד אומר,‬
‫״אחי פה,‬
‫הוא לא מאמין בבתולה או בקדושים.‬
‫הוא אגרופינו.״‬
‫אתה אומר, ״אני מכבד את זה.‬
‫גם לי יש חברים אגרופינים, אנחנו מסתדרים.״‬
‫הוא אגרופינו היום השביעי, משהו כזה.‬
‫אלו הדברים עליהם חשבתי בזמן הפגישה.‬
‫אתם לא תאמינו לי,‬
‫אבל כתבתי את המילים ‬ ‫להמנון האגרופיני הלאומי.‬
‫אולי אתם לא תסכימו, אבל אני חושב‬
‫שזה צריך להיות המנון צבאי,‬
‫המזמן לקרב, משהו כמו,‬
‫״כולנו אגרופינים...״‬
‫כל השטויות האלה נמצאות לי בראש‬
‫בזמן שהמורה קוראת לי חזרה לכדור הארץ‬
‫ושואלת,‬
‫״אתה מסכים עם זה?״‬
‫יש לי שנים של ניסיון בחוסר תשומת לב.‬
‫אז אמרתי, ״איזו מבין כל האפשרויות?״‬
‫היא אמרה, ״היחידה עליה שוחחנו.‬
‫זאת שהוא הציע.״‬
‫ואמרתי, ״אה, בטח.‬
‫אני מסכים עם מה ש... אמר.‬
‫חברנו כאן.״‬
‫המורה קלטה את זה והחלה לתקוף אותי.‬
‫״תגיד את השם.״‬
‫״פרנקו, ואתה?״‬
‫ואז אגרו התערב.‬
‫״תגיד את השם שלי בלי לצחוק.״‬
‫ואני כזה...‬
‫אני חושב, ״כולנו אגרופינים.״‬
‫״תגיד את השם שלי בלי לצחוק!״‬
‫״אני לא מסוגל, גבר!״‬
‫״אגרופינו!״‬
‫הבחור התחרפן לגמרי.‬
‫האידיוט רצה להתחיל מריבה.‬
‫אמנם בחן, אבל זה מה שהוא רצה.‬
‫הוא אמר, ״תודה לאל‬
‫שאנחנו בבית הספר של הילדים,‬
‫כי זו תהיה עבירה פלילית.‬
‫אחרת, כאן ועכשיו,‬
‫הייתי מעיף לך את כל השיניים.״‬
‫אמרתי לו, ״וואו, אני מפחד.״‬
‫הוא כבר הודה שהוא לא יעשה זאת.‬
‫גם אני יכול לשחק אותה קשוח.‬
‫אם הוא היה אומר, ״ניפגש בחוץ ‬ ‫ואעיף לך את כל השיניים.״‬
‫הייתי נשאר בפנים.‬
‫הייתי עומד בדלת.‬
‫״מה תעשה, אידיוט?״‬
‫״לא חוקי, חוקי, לא חוקי, חוקי.״‬
‫״אני יכול להישאר פה.‬
‫אין לי לאיפה ללכת, ‬ ‫אני קומיקאי, שק לי בתחת.‬
‫אתה צריך ללכת לעבודה, ‬ ‫אגרופינו בע״מ וכל זה.״‬
‫סלחו לי אם יש אגרופינו בקהל.‬
‫בטח ידעת שיש לך שם מחורבן.‬
‫אתם חושבים שאני מביים את זה, אבל אני נשבע‬
‫שאני לא יכול להגיד אגרופינו מבלי לחייך.‬
‫תקשיבו לי.‬
‫אם יש לכם יום רע,‬
‫אהוב לבכם עזב, פוטרתם מהעבודה,‬
‫יש לכם כאב שיניים, כל דבר,‬
‫כל דבר רע, ואתם רוצים לחייך,‬
‫אני קורא עליכם תיגר,‬
‫לעמוד מול המראה ‬
‫או להקליט את עצמכם בטלפון.‬
‫אני מפציר בכם לומר שלוש פעמים מבלי לצחוק,‬
‫״יש לי חבר טוב ושמו אגרופינו.״‬
‫האשטאג אתגר אגרופינו.‬
‫תעלו את זה לטוויטר,‬
‫אני אשתף את זה, בחיי!‬
‫רציתי ללכת הביתה, חברים,‬
‫עם תחושת נצחון,‬
‫והמורה אמרה,‬
‫״עוד לא סיימנו.״‬
‫אוף!‬
‫״ישנה בעיה נוספת עם אחד מילדיך.״‬
‫הסתובבתי לבן שלי.‬
‫״מה קרה, אלוף?‬
‫את מי כיסחת הפעם?‬
‫מי קיבל שיעור מאדון הקרבות היום?‬
‫מי אכל את סלט המכות של שף החבטות?״‬
‫יש לי עוד כאלו.‬
‫המורה אמרה לי,‬
‫״לא הבת שלך נקלעה לצרה.״‬
‫״הילדה הקטנה שלי?‬
‫היא מעולם לא עשתה מעשה רע.״‬
‫היא אמרה, ״הבת שלך‬
‫נקלעה לקטטה עם החברה הכי טובה שלה.״‬
‫״טוב, טוב.‬
‫תודה לך.‬
‫הילדה הקטנה שלי נקלעה לקרב אגרופים?״‬
‫היא אמרה, ״לא, לא.״‬
‫מה שקרה זה שהבת שלי‬
‫העליבה את חברתה הטובה ביותר.‬
‫ברגע שהיא אמרה לי‬
‫שהבת שלי העליבה ילדה אחרת,‬
‫חשבתי, ״זו בטח אשמתי.״‬
‫אני יכול לדמיין מקרה בבית,‬
‫אשתי עם האינפוזיה, המסכנה,‬
‫נוזפת בי,‬
‫״רואה? אתה והסרטונים המטופשים שלך.‬
‫אמרתי לך לא לעשות חזרות בבית.‬
‫אתה מקלל ומדבר גסויות.״‬
‫ואני מתעצבן ואומר, ‬ ‫״זה מפרנס אותנו, מניאקים!‬
‫זה שאני משלם את החשבונות, זה לא גס רוח?״‬
‫הייתי קרוב לגירושים, חברים.‬
‫אבל קודם כל שאלתי,‬
‫״מה הבת שלי אמרה?״‬
‫המורה הוציאה מחברת,‬
‫כאילו שהיא לא זוכרת, המניאקית.‬
‫״הילדה אמרה,‬
‫ואני מצטטת,‬
‫׳את אינדיאנית ומלוכלכת.׳״‬
‫הרגשתי טוב יותר. חשבתי,‬ ‫״אלו לא העלבונות שלי.״‬
‫אתם מכירים אותי, חברים.‬
‫אם הבת שלי הייתה אומרת,‬
‫״את זונה ומניאקית מזוינת.״‬ ‫זו הייתה אשמתי.‬
‫אבל אתם חייבים להודות‬
‫ש״אינדיאנית״ ו״מלוכלכת״‬
‫אלו עלבונות שרק נשים משתמשות בהם.‬
‫חזרתי הביתה עם תחושה טובה, חברים.‬
‫חזרתי עם כפפות האגרוף על הידיים!‬
‫השלכתי את תיק בית הספר,‬
‫״את רואה מה עשית?‬
‫מה לימדת את הנסיכה שלי?‬
‫את אפילו לא מצלמת סרטונים!״‬
‫אבל אשתי, היא אישה, אחרי הכול,‬
‫תפסה פיקוד על המצב ונרגעה.‬
‫היא נזפה בבת שלי.‬
‫היא אמרה, ״מותק, אל תדברי ככה.‬
‫את ליידי, כמו אימא שלך וסבתא שלך.‬
‫חינכנו אותך כהלכה.‬
‫אבא שלך משתמש במילים האלו בעבודה,‬
‫בגלל שהוא קומיקאי‬
‫ובגלל שהוא אידיוט,‬
‫והוא לא הלך לקולג׳.״‬
‫התעצבנתי, כי אם לילדה יש בעיה,‬
‫למה היא תוקפת אותי?‬
‫אז התערבתי. אמרתי, ״גברתי?״‬
‫אמרתי, ״ראשית כל,‬
‫את יודעת שהלכתי לקולג׳. שם נפגשנו.‬
‫את יודעת שלמדתי שלושה מקצועות, לא רק אחד.‬
‫אני לא עובד באף אחד מהם, תודה לאל!‬
‫כי לא סיימתי אף אחד מהם.‬
‫הלכתי לקולג׳, פשוט לא סיימתי.״‬
‫היא אמרה לבת שלי, ״מותק, את בריתוק.‬
‫כל החודש, בלי אינטרנט,‬
‫בלי נטפליקס, בלי יוטיוב,‬
‫בלי בובות, כלום.‬
‫את מרותקת לחודש, ‬ ‫כדי שתלמדי לא להתחצף.״‬
‫והבת שלי שאלה את אשתי,‬
‫״באמת מרותקת או כמו אחי?״‬
‫אמרתי, ״סתמי את הפה!״‬
‫אמרתי, ״בחיי!‬
‫אל תהרסי הכול, אנחנו נדבר בחוץ.״‬
‫אבל היא אישה אחרי הכול,‬
‫היא אמרה, ״אם אני נופלת, מישהו בא אתי!‬
‫אני לא נופלת לבד!״‬
‫הבת שלי רצתה לצאת,‬
‫ואשתי שאלה אותה,‬
‫״היי, לאיפה את הולכת? בואי הנה!‬
‫ממי שמעת את המילים האלו?״‬
‫אני חייכתי, חברים.‬
‫הבת שלי הסתובבה אליי,‬
‫פתחה את העיניים,‬
‫כאילו היא קוראת לעזרה.‬
‫אני אעשה הכול בשביל הבת שלי.‬
‫עמדתי לידה,‬
‫שמתי את היד על הגב שלה ואמרתי, ״מותק,‬
‫כבר קיבלת ריתוק, תירגעי.‬
‫אבא ואימא רוצים לדעת ‬ ‫ממי שמעת את המילים האלו,‬
‫כדי לפתור את הבעיה.‬
‫אם שמעת אותן מאבא,‬
‫אבא לא יכעס,‬
‫כי אבא אוהב אותך.‬
‫אפילו שאבא הוא אידיוט לא מחונך.‬
‫אבל אם שמעת אותן מאימא,‬
‫גם אימא לא תכעס,‬
‫כי אימא כן סיימה את הלימודים.‬
‫שני תארים ראשונים ותואר שני.‬
‫היא לא עובדת, איזה אידיוט אחר ‬ ‫משלם את החשבונות,‬
‫אבל אימא סיימה את הלימודים.‬
‫אימא כן הלכה לקולג׳.״‬
‫אמרתי, ״אז, יקירה.‬
‫זה מקום בטוח. ספרי לאימא ואבא,‬
‫ממי שמעת את המילים האלו?״‬
‫אשתי הביטה לה בעיניים.‬
‫הבת הקטנה שלי הסתובבה אליי.‬
‫תמכתי בה.‬
‫הבת שלי חייכה‬
‫ונעמדה בתנוחה יציבה מול אימה.‬
‫ועם חיוך על הפרצוף, היא אמרה, ‬
‫״מאבא.״‬
‫חשבתי לעצמי, ״ישמור השם, בחיי!״‬
‫״עכשיו את מרותקת לחודשיים!‬
‫ככה תלמדי לא לשקר.״‬
‫היא הלכה לחדר שלה.‬
‫אשתי עמדה לנזוף בי,‬
‫אז הוספתי עוד משככי כאבים לאינפוזיה.‬
‫״השעה כבר ארבע, לילה טוב. זמן לישון.״‬
‫הלכתי לנזוף בבת שלי.‬
‫אמרתי, ״יקירה,‬
‫בבית הזה אנחנו מקללים, אבל לא משקרים.״‬
‫אולי לא שמעתם, חברים,‬
‫אבל בבית שלי, ותרגישו חופשי לקפוץ,‬
‫אנחנו לא מקבלים שקרים.‬
‫אני השרשתי את זה.‬
‫אני לעולם לא משקר.‬
‫לא בגלל שאני אדם טוב, שלא תטעו.‬
‫אני לא משקר‬
‫כי אני עצלן מכדי לזכור מה אמרתי.‬
‫צריך זכרון טוב כדי לשקר.‬
‫כשאתה משקר לאשתך,‬
‫היא אומרת, ״טוב, הכול בסדר.״‬
‫אבל אז היא תשאל שוב חצי שנה אחרי זה.‬
‫היא תשאל, ״מה קרה ביום הזה שחזרת מאוחר?״‬
‫ואתה כזה, ״זין! אני לא זוכר!״‬
‫אשתך דווקא כן זוכרת. היא רושמת הכול.‬
‫זו הסיבה שלא משקרים אצלנו בבית.‬
‫אז נזפתי בבת שלי.‬
‫אמרתי לה, ״זו הפעם האחרונה‬
‫שאת משתמשת במילה ׳אינדיאנית׳‬
‫באופן פוגעני.״‬
‫תלמידי קולג׳ יקרים, ‬ ‫זה לא קשור לפיוטה. ״כעלבון.״‬
‫אמרתי לה שאני כועס ועצוב.‬
‫אני אומר לכם, חברים,‬
‫עלינו להפסיק להשתמש ‬ ‫במונח ״אינדיאני״ כעלבון.‬
‫אנחנו קוראים למקסיקנים אחרים ״אינדיאנים״.‬
‫אסור לנו לעשות זאת.‬
‫האינדיאנים הם המקומיים.‬
‫ולמען האמת, כולנו אינדיאנים.‬
‫כולנו!‬
‫אני אגיד את זה שוב, למקרה שאתם חושבים,‬
‫״בטח, אני מכיר אינדיאנים.״ ‬ ‫לא, גם אתה, מניאק!‬
‫כולנו!‬
‫בעורקים שלנו, בכלי הדם שלנו,‬
‫יש לנו לפחות טיפה אחת‬
‫של אצטקים, טולטקים, ‬ ‫צ׳יצ׳ימקים, טלהויקים, מאיה וכולי.‬
‫אם ננער את עץ היוחסין שלנו,‬
‫ייפול לאדמה איזה אינדיאני.‬
‫לא אכפת כמה העור שלכם לבן,‬
‫כמה בלונדינים אתם,‬
‫כולנו אינדיאנים, בסדר?‬
‫תודה! אני באמת מתכוון לזה.‬
‫אני לא יודע איך זה פה, במקסיקו סיטי,‬
‫אבל במונטריי, איפה שאני גר,‬
‫מסתבר שכולנו אירופאים!‬
‫כן.‬
‫אתה שואל, ״היי, מאיפה אתה?״‬
‫והוא עונה, ״טוב, נולדתי פה.״‬
‫״אז אתה מקסיקני.״‬
‫״לא, לא. כאילו, נולדתי פה, אבל‬
‫אני ספרדי מצד האבא.‬
‫שם המשפחה של אבא שלי זה קטלאן.‬
‫ושם המשפחה של אימא שלי צרפתי.‬
‫ממקום שנקרא בורדו.‬
‫אז אני צרפתי וקטלאני.״‬
‫כן, אבל הפרצוף שלך מטנוצ׳יטלאן, אידיוט.‬
‫אל תהיה כזה מתנשא.‬
‫הסברתי את זה לבת שלי.‬
‫אמרתי לה, ״מותק, אבא שלך ‬ ‫גאה להיות אינדיאני.‬
‫אני חצי טלהויקי,‬
‫וחצי משהו לא ידוע.״‬
‫התאוריה שלי היא שבמהלך ‬ ‫מלחמת העולם השנייה,‬
‫יפני זיין אינדיאנית וככה‬
‫נוצר הערבוב.‬
‫אז אמרתי, ״מותק, אבא שלך אינדיאני.‬
‫אחיך אינדיאני.‬
‫סבא וסבתא שלך אינדיאנים.‬
‫דודה שלך, חואניטה, מאוד אינדיאנית.״‬
‫יש לי גיסה, בנאדם...‬
‫כשהיא רוקדת, מתחיל לרדת גשם.‬
‫אבל זה לא עלבון.‬
‫אמרתי לבת שלי, ‬ ‫״אל תגידי ׳אינדיאני׳ כעלבון,‬
‫ואל תגידי לאנשים שהם מלוכלכים.‬
‫במיוחד לא לאנשים מלוכלכים.‬
‫אנשים מלוכלכים עלולים להיות אלימים.‬ ‫הם יעיפו לך את כל השיניים!״‬
‫שאלתי את הבת שלי,‬
‫״למה רבת עם החברה הכי טובה שלך,‬
‫אם היא החברה הכי טובה שלך?״‬
‫היא ענתה, בשיא הרצינות,‬
‫״אבא, אני לא רוצה להעליב, אבל,‬
‫זה לא עניינך.״‬
‫לא ידעתי איך להתמודד עם זה.‬
‫כל מה שאני עושה כאבא,‬
‫מבוסס על מה שההורים שלי עשו אתי, כן?‬
‫מעולם לא דיברתי ככה לאימא שלי, בנאדם.‬
‫אין לי איך להתייחס לזה.‬
‫כשהייתי חוזר הביתה עם פנס בעין,‬
‫בפעם המיליון,‬
‫ואימי היקרה הייתה שואלת,‬
‫״מה קרה בבית הספר?״‬
‫הייתי אומר, ״אימא, בלי לפגוע, אבל‬
‫זה לא עניינך.״‬
‫אימא שלי הייתה מחייכת, חברים,‬
‫והייתה אומרת, ״מה אתה אומר?‬
‫ובכן, עכשיו יש לך עוד עניין.‬
‫העניינים שלך מוכפלים.״‬
‫היא הייתה תופסת נעל בית,‬
‫״או שתגיד לי או שתקבל את זה,‬
‫אז כדאי שתתחיל לדבר, ‬ ‫בן של האבא הארור שלך.״‬
‫ככה היא הייתה מעליבה אותי.‬
‫עד היום!‬
‫הקללות האהובות עליה הן, ״בן-כלב,‬
‫ונכד של כלבה.״‬
‫זה מכוון לחמותה, היא לא טיפשה.‬
‫כן, משם קיבלתי את זה, חברים.‬
‫אבל אני אבא מודרני,‬
‫בן לדור הטיפש הזה, ‬ ‫אנחנו רוצים להיות חברים של הילדים שלנו.‬
‫אמרתי לבת שלי, ״מותק,‬
‫אל תספרי לי.‬
‫אם את לא בוטחת בי עכשיו,‬
‫ספרי לי כשתבטחי בי.‬
‫יש לך את הזכות לפרטיות.‬
‫אני לא חטטן.״‬
‫באותו הערב, שאלתי את אשתי,‬
‫כי היא לא הצליחה להירדם.‬
‫״אני לא נרדמת״, היא אמרה לי.‬
‫אמרתי לה, ״ישנת כל אחר הצהריים,‬
‫למה ציפית?‬
‫זה הניתוח, מה אני יכול לומר?״‬
‫שאלתי את אשתי, ״את יודעת‬
‫מה קרה עם הבת שלנו?״‬
‫היא נראתה מאוד רצינית, ״כן.‬
‫זה היה לא טוב.״‬
‫אמרתי לה, ״מה לעזאזל קרה?״‬
‫היא ענתה, ״זה עניין שלה.״‬
‫״למה היא מספרת לך?״‬
‫״כי אני אימא שלה.״‬
‫״נעים להכיר, אני פרנקו, האבא.‬
‫אני תרמתי את חלקי ‬ ‫בכל העניין הזה שנקרא ילדים.״‬
‫״אל תתערב, זה לא עניינך.״‬
‫״זה כן ענייני,״ עניתי לה.‬
‫״זה עניין של בנות,״ היא אמרה.‬
‫״עכשיו זה לכל המינים,״ עניתי לה.‬
‫״מה קרה לבת שלי?״‬
‫״למה אתה רוצה לדעת?״‬
‫״כי יש מחר פגישה בעניין הזה,‬
‫וגברת ניתוח לא הולכת לשם.‬
‫אני רוצה לדעת עם מה יש לי עסק.״‬
‫היא התחילה לזמר, אני אומר לכם.‬
‫כל זה קרה שנה שעברה, כן?‬
‫כל מה שאני מספר לכם קרה שנה שעברה.‬
‫הייתי במונטריי. זה קרה בספטמבר שנה שעברה.‬
‫עבדתי על מופע לליל כל הקדושים.‬
‫הן סיפרו לי על הבעיה הזאת.‬
‫אני זוכר טוב מאוד איך הבת שלי‬
‫נכנסה לחדר העבודה ואמרה, ״אבא,‬
‫אל תשתמש בזה במופע.״‬
‫כן.‬
‫אתם יודעים איך זה, ילדים!‬
‫אבל לא. אמרתי לכם, אצלנו בבית אין שקרים.‬
‫הייתי מאוד כנה אתה.‬
‫אמרתי, ״טוב,‬
‫למה שלא אשתמש בזה?‬
‫ראשית, זה סיפור נפלא.‬
‫שנית, אין לי חומרים לשנה הבאה.‬
‫שלישית, זה שווה לך. ‬ ‫את תקבלי צעצועים בתמורה.״‬
‫אז היא נתנה לי אישור.‬
‫זה קרה בבית הספר, כן?‬
‫הבת שלי הולכת לאותו בית הספר‬
‫מאז שהיא נכנסה לגן.‬
‫כשכל זה קרה,‬
‫היא הייתה בכיתה ב׳.‬
‫מאז שהיא הייתה בגן,‬
‫היא התחברה לשני ילדים.‬
‫החברה הכי טובה לשעבר,‬
‫זאת שהיא רבה אתה,‬
‫וילד שהוא סוג של‬
‫ידיד וסוג של חבר.‬
‫אתם צוחקים. אני לא חושב שזה מצחיק.‬
‫לאלה מכם עם בנות, אתם מבינים אותי.‬
‫כשיש לך בת, היא הנסיכה שלך, נכון?‬
‫התחלתי להאמין באהבה ‬ ‫ממבט ראשון ביום שהיא נולדה. ‬
‫כשהחזקתי אותה בפעם הראשונה, אמרתי,‬ ‫״אני לא יודע מי את,‬
‫אבל אני העבד שלך, אני המשרת שלך לעד!״‬
‫כגבר, זה די קל להיכנע לבת שלך.‬
‫היא האישה היחידה שלא משנה מה היא תעשה,‬
‫אתה תמיד תאהב אותה לנצח.‬
‫היא לא יכולה לבגוד בך ‬ ‫עם אבא אחר, אתם מבינים?‬
‫היא תמיד תהיה הבת שלך.‬
‫הבת שלך היא המנוע,‬
‫הדלק, המניע לחיים.‬
‫הנסיכה שלך.‬
‫ותמיד יש את החבר האידיוט‬
‫שיש לו בן בגיל של הבת שלך,‬
‫והוא מביא את החרא הקטן הזה לבית שלך,‬
‫והוא אפילו משוויץ בו, ‬
‫״אה?״‬
‫״מה אתה רוצה, אידיוט?״‬
‫״אל תתעצבן, אבל אתה יכול לדמיין?״‬
‫״אני יכול לדמיין המון דברים, ‬ ‫זו העבודה שלי.״‬
‫״אל תתעצבן, שדון!‬
‫אני רק אומר, מה אם,‬
‫כשהבת שלך והבן שלי יגדלו,‬
‫מה אם,‬
‫הם יתחתנו?״‬
‫אז אמרתי, ״ומה אם הם לא?‬
‫הילד שלך כזה מכוער!‬
‫אתה אידיוט והבן שלך פוזל.‬
‫אני לא מעוניין בגנים האלה.‬
‫אז אתה והמכוער שלך יכולים להתחפף מפה!‬
‫תנו לנסיכה שלי קצת כבוד!״‬
‫טוב, נו...‬
‫לבת שלי יש חבר.‬
‫אני אפילו מחבב אותו.‬
‫אני נשבע לכם, אני רוצה לשנוא אותו, ‬ ‫אבל אני לא מסוגל.‬
‫הוא ילד נפלא.‬
‫יום אחד, בעזרת השם, הוא יהיה גבר לעניין.‬
‫הוא בחור ברמה.‬
‫הוא הילד הכי חכם בכיתה.‬
‫הוא חנון. מה עוד יכולתי לבקש?‬
‫המניאק הזה יעשה את כולנו עשירים.‬
‫אני לא מרשה לו לצאת עם הבת שלי,‬
‫אני פשוט משקיע בפנסיה שלי.‬
‫ולמרות שאני יכול לספר לכם מה קרה,‬
‫הבת שלי השביעה אותי בשבועת זרת‬
‫שאני לא אציין שמות‬
‫של החבר שלה ושל החברה ‬ ‫הכי טובה לשעבר שלה.‬
‫אני מכבד את השבועה.‬
‫אז נתתי להם כינויים.‬
‫הילד נקרא קקי,‬
‫והחברה לשעבר נקראת גללית.‬
‫אז קקי,‬
‫גללית,‬
‫והנסיכה שלי,‬
‫חברים מאז הגן.‬
‫הם חברים כבר חמש-שש שנים.‬
‫הם בני שבע-שמונה.‬
‫הם בעצם חברים כל חייהם.‬
‫הם תמיד היו יחד.‬
‫הם עושים הכול יחד.‬
‫שיעורי בעיות, הפסקות,‬
‫חוגים אחרי בית הספר.‬
‫בימי שישי, האמהות שלהם משתכרות יחד.‬
‫טוב, הן טוענות שהן שותות קפה.‬
‫עד עצם היום הזה, לא ראיתי‬
‫כוס קפה אחת בבית.‬
‫אבל ראיתי מלא כוסיות במקפיא.‬
‫אני לא רומז לכלום,‬
‫אבל זה לא נראה כמו קפה.‬
‫הילדים תמיד יחד.‬
‫הזוג והחברה הכי טובה.‬
‫הבעיה התחילה כשגללית‬
‫אמרה לנסיכה ביום שני,‬
‫״היי, חברה.‬
‫אני אספר לך משהו כדי שתשמעי את זה ממני.״‬
‫אתן, הנשים, יודעות איך לחרחר ריב, נכון?‬
‫הגברים יחשבו, ״איזו חברה טובה!״‬
‫זה עובד אחרת בין נשים.‬
‫״היי, חברה, אני אספר לך משהו‬ ‫כדי שתשמעי את זה ממני.‬
‫ביום שבת,‬
‫קקי ואני,‬
‫הלכנו יחד לקולנוע.‬
‫בקטע חברי.‬
‫לפני הסרט, שתינו משהו‬
‫ודיברנו עלייך!‬
‫ברור שדיברנו עלייך.‬
‫כך וכך, בלה בלה בלה.‬
‫דבר אחד הוביל לשני,‬
‫וקקי הודה שהוא מאוהב בי.‬
‫הוא אמר שאני הילדה הכי יפה בשכבה‬
‫וגם בשכבה שמעלינו.‬
‫הוא הציע לי חברות.‬
‫אמרתי לו שאני צריכה זמן לחשוב על זה.‬
‫אז כשיצאנו מהקולנוע, אמרתי כן.‬
‫אז עכשיו הוא החבר שלי.‬
‫אנחנו מאוד מאושרים.‬
‫אני מאוהבים אחד בשנייה.‬
‫אני מבקשת ממך, כחברה הכי טובה שלי,‬
‫לזוז הצידה ולתת לנו להיות מאושרים.״‬
‫הילדה הקטנה שלי ענתה,‬
‫״את אינדיאנית ומלוכלכת.״‬
‫זה לא בסדר.‬
‫אבל כל כך מדויק.‬
‫זה הגיע לה, לזונה. לא עושים דבר כזה.‬
‫לא עושים דבר כזה לחברה.‬
‫אבל, חברים, זה הרגע בו הבנתי‬
‫שהם שברו לבת שלי את הלב, כן?‬
‫בכל שבע שנות חייה,‬
‫היא חוותה שלושה מהדברים הנוראים ביותר.‬
‫החבר הנצחי שלה‬
‫עזב אותה לטובת החברה הכי טובה שלה.‬
‫זה לא מגניב, שראיתי את הבת שלי בוכה.‬
‫ראיתי אותה נכנסת לחדר,‬
‫היא לא רצתה לבוא אתנו לפארק‬
‫כי הם שברו לה את הלב.‬
‫חברים, תגידו מה שבא לכם‬
‫ולא יהיה לי אכפת.‬
‫אני לא יכול לחשוב על עלבון שעוד לא שמעתי.‬
‫לא מזיז לי, אני נשבע לכם.‬
‫אבל כשפוגעים בילדים שלך,‬
‫זה כאב מסוג אחר.‬
‫זעם וחוסר אונים שמעולם לא חוויתי.‬
‫כעסתי כל כך.‬
‫״קקי המזוין!‬
‫הגיע זמנך, אידיוט!״‬
‫התקשרתי לסוכן שלי, ״בריאן!‬
‫תשיג לי שני ילדים בכיתה ה׳,‬
‫שרוצים להרוויח חמש מאות דולר.‬
‫אני צריך שני ילדים בכיתה ה׳,‬
‫מחסן נטוש,‬
‫מלא סרט דביק,‬
‫תחפושת של ליצן, ארגז לבן, טוש שחור,‬
‫וחתלתולה לבנה.״‬
‫תנו לי להסביר.‬
‫התכנית שלי הייתה‬
‫לקשור את קקי לכיסא,‬
‫במבנה מחסן נטוש.‬
‫אורות כבויים.‬
‫אני אתן לו להתבשל בפחד של עצמו‬
‫במשך שלוש-ארבע שעות.‬
‫האורות יידלקו לפתע,‬
‫ועבדכם הנאמן מופיע,‬
‫מלטף חתלתולה לבנה.‬
‫ואז,‬
‫בקול של הרשע מג׳יימס בונד,‬
‫אני אומר לו,‬
‫״אז, קקי,‬
‫אתה אוהב לשחק בלבבות של ילדות קטנות?‬
‫תן לי להציג בפניך את שני החברים שלי.״‬
‫שני הילדים נכנסים.‬
‫הם לא מרתיעים אתכם,‬
‫אבל עבור ילד בכיתה ב׳, הם כמו שתי מפלצות!‬
‫וכדי להפחיד אותו אף יותר, ‬ ‫אחד מהם לבוש כמו ליצן.‬
‫השני מחזיק ארגז לבן‬
‫עם אותיות בכיתוב שחור, ״סוף.״‬
‫אני אומר, ״תראה, קקי,‬
‫אלה החברים שלי.‬
‫ליצן וסוף.‬
‫אחד מהם הולך לכסח לך את הצורה!״‬
‫תודה, חברים.‬
‫זו הייתה התכנית שלי.‬
‫אבל אשתי לא זרמה!‬
‫היא מוזרה.‬
‫זו הסיבה שהיא צריכה ניתוח.‬
‫היא אמרה, ״אל תתערב.‬
‫תן לה ללמוד מזה.״‬
‫אמרתי לה, ״מה היא תלמד?‬
‫שברו לבת שלך את הלב, לעזאזל!‬
‫זה הדבר הכי גרוע שיכול לקרות לך בגיל שבע.״‬
‫היא אמרה, ״תניח לה.‬
‫זו ההכרות שלה עם עולם הנשי.״‬
‫אמרתי, ״מה?״‬
‫היא אמרה, ״תחשוב, אל תפעל מהבטן.״‬
‫״מה לקרביים שלי ולסיפור הזה?‬
‫את רומזת שאני שמן?״‬
‫היא אמרה, ״תחשוב, בסדר?‬
‫אתה מאוד אימפולסיבי. תחשוב שנייה.‬
‫הבת שלך היא אישה,‬
‫כן?‬
‫זו לא הפעם האחרונה‬
‫שהיא תבכה בגלל איזה גבר והחרא שלו.‬
‫וזו לא הפעם האחרונה שאישה תבגוד בה.‬
‫תן לה לפתח מנגנוני הגנה,‬
‫שריון, מגן נפשי.‬
‫אתם, הגברים,‬
‫זה הדבר הכי גרוע.‬
‫עבורנו,‬
‫זה יום שלישי בבוקר.״‬
‫זה מפחיד, חברים.‬
‫אתם מסתכלים עליי ולא יכולים לראות,‬
‫אבל אני אוהב להכליל ‬ ‫כשאני מספר את הבדיחה הזאת,‬
‫כי רוב הנשים,‬
‫באופן מודע או בלתי מודע,‬
‫מהנהנות ככה בראשן.‬
‫כאילו הם נזכרות בפצע מהעבר.‬
‫״בטח, מרטיטה הזונה משנה שישית.״‬
‫נשים רואות בזה כחוויה מלמדת.‬
‫היא אמרה, ״אל תתערב,‬
‫זו ההקדמה שלה לחיים בעולם הנשי.‬
‫אני אחזור על זה כי אתה לא קולט.‬
‫אל תתערב.״‬
‫המוח שלי הבין, ״צא לדרך עם התכנית.״‬
‫ביום שלמחרת,‬
‫הגעתי לבית הספר של הבת שלי,‬
‫כדי להוציא דברים מפרופורציה, כמובן.‬
‫הגעתי עם הבת שלי, לבוש כמוה ‬ ‫כדי להיראות מאיים.‬
‫גללית נראתה באופק, ‬
‫ליד הברזייה, שותה ממנה כמו חיה.‬
‫שאלתי את הבת שלי, ״זאת גללית?‬
‫היא נראית מלוכלכת.‬
‫אבל אני לא אגיד לה את זה.״‬
‫והאבא של קקי הגיע,‬
‫ובירך אותי לשלום, כאילו אנחנו חברים.‬
‫״מה שלומך, פרנקו?״ עניתי, ״מה לעזאזל?‬
‫מר אסקמייה בשבילך, טמבל.״‬
‫היא אמר, ״יש לך דקה?״‬
‫אמרתי, ״גבר, יש לי המון דקות.‬
‫לילד שלך לא נותרו הרבה.״‬
‫הוא שאל, ״מה העניין?״‬
‫״חתלתולה לבנה דמיונית.‬
‫זה לא נשמע הגיוני עכשיו, ‬ ‫אבל אתה תבין כשאספר את הבדיחה.‬
‫אבל החתלתולה עוזבת עכשיו.״‬
‫אתם ראיתם אותה, אידיוטים! ‬
‫גם אני רואה אותה לפעמים, אל תדאגו.‬
‫קוראים לה גברת שפם.‬
‫הוא אמר, ״יש לך דקה?״ ״כן, מה העניין?״‬
‫״אתה יודע למה הבת שלך‬
‫לא רוצה להיות ידידה של הבן שלי יותר?״‬
‫אמרתי, ״כן.״‬
‫״מה קרה?״‬
‫״אתה לא יודע?‬
‫טוב, אולי בגלל...‬
‫בגלל...‬
‫שהילד שלך חתיכת שמוק‬
‫שלא מכבד נשים, זו הסיבה ‬ ‫שאנחנו לא מדברים אתו.״‬
‫כללתי את עצמי, איזה אידיוט!‬
‫הוא אמר, ״אבל זה לא הוגן,‬
‫כי גללית באה אליכם הביתה ביום ראשון‬
‫והבת שלך אמרה שנמאס לה מהבן שלי.‬
‫היא לא רצה להיות חברה שלו יותר.‬
‫היא ביקשה מגללית להגיד לו‬
‫שהיא לא רוצה לראות אותו שוב לעולם.״‬
‫אמרתי, ״בחייך, שטויות! זה לא היה ככה.‬
‫הבן שלך וגללית‬
‫הלכו לקולנוע בעצמם.״‬
‫הוא אמר, ״איך זה הגיוני, ‬ ‫אם הם רק בני שבע?״‬
‫לא חשבתי על זה.‬
‫אולי זה נשמע לכם הגיוני,‬
‫אבל שימו את עצמכם במקומי.‬
‫כשאני שמעתי את זה, ‬ ‫התעצבנתי ולא חשבתי באופן הגיוני.‬
‫לא קלטתי שגללית המציאה את כל זה!‬
‫כל התכנית הזדונית הזאת,‬
‫שגרמה לשני גברים בני 36 להתווכח,‬
‫נרקמה בידי ילדה בת שבע‬
‫כדי שהיא תוכל לגנוב את החבר ‬ ‫של החברה הכי טובה שלה.‬
‫הילדים האלה מטורפים לגמרי!‬
‫התקשרתי מיד לאשתי כדי לספר לה על זה.‬
‫״בנאדם!‬
‫היית צריכה לראות מה קרה!״‬
‫סיפרתי לה הכול, היא לא נלחצה.‬
‫היא אמרה, ״אמרתי לך לא להתערב.‬
‫היה ברור לי שיש משהו חשוד.‬
‫בוא הביתה בבקשה‬
‫ואל תדבר עם אף אחד.״‬
‫והמוח שלי הבין:‬
‫״בוא נסבך את זה עוד יותר.״‬
‫אחים שלי, אני לא גאה בדבר הבא שאספר לכם.‬
‫טעיתי. אני מוכרח לומר, טעיתי בגדול.‬
‫אמרתי להורים של גללית ללכת להזדיין.‬
‫אמרתי להם שהם ההורים הכי גרועים בעולם.‬
‫לא ידעתי שהם בתהליכי גירושים.‬
‫אמרתי להם, ״יום אחד אתם עוד תתגרשו,‬
‫בגלל המניאקית הקטנה הזאת!״‬
‫אמרתי לילדה, ״זו תהיה אשמתך!‬
‫ההורים שלך יתגרשו יום אחד וזו תהיה אשמתך!״‬
‫בנאדם, האימא מיררה בבכי.‬
‫המאבטח של בית הספר בא כדי להרגיע אותי.‬
‫אמרתי לו, ״אל תיגע בי, חרא!‬
‫אתה אפילו לא שוטר אמתי, לך תזדיין!‬
‫דוד שלי בצבא והוא יכסח אותך במכות.״‬
‫קקי בא כדי להרגיע אותי.‬
‫ילד בן שבע!‬
‫הוא בא, כולו נבוך, ואמר,‬
‫״אדוני, שמעתי מה קרה.‬
‫אני נשבע לך שזה לא נכון.‬
‫אני אוהב את הבת שלך, ‬ ‫היא החברה הכי טובה שלי.‬
‫אני כל הזמן מדבר עליה.‬
‫היא הכול בשבילי, היא השמש של חיי, הירח...״‬
‫״סתום את הפה שלך!‬
‫חבוב, אתה מדבר על הבת שלי.‬
‫אתה ואני מסתדרים, אל תחרבן את זה.״‬
‫התקשרתי למנהל שלי,‬
‫״בריאן, בטל הכול.‬
‫החרא ניצל. אני חוזר,‬
‫החרא ניצל.‬
‫שלם לשני הנערים‬
‫ולבעלים של המחסן.‬
‫שלח חזרה את תחפושת הליצן,‬
‫ואני אשמור את החתלתולה.״‬
‫ובעוד הם העיפו אותי החוצה,‬
‫עדיין אסור לי להיכנס ‬ ‫לבית הספר של הילדים שלי.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני לא צריך לבוא לפגישות.‬
‫אשתי אומרת, ״יש פגישה...״ ‬ ‫אני אומר, ״הלוואי שיכולתי ללכת,‬
‫אין לי מה לעשות בנושא.״‬
‫אני זכיתי לראות, אחים שלי,‬
‫את קקי עושה מעשה אצילי.‬
‫בפני הכיתה כולה,‬
‫גללית וההורים שלה,‬
‫בפניי, בפני המורים,‬
‫בפני כולם,‬
‫קקי ירד על הברכיים‬
‫ביקש מהבת שלי לסלוח לו,‬
‫ונתן לה דובי.‬
‫כן, רבים עשו זאת.‬
‫לא, אתם לא רואים את זה מהזווית שלי.‬
‫אני חזיתי בבעתה‬
‫בילד בן שבע‬
‫מבקש מחילה‬
‫ומשפיל את עצמו‬
‫בגלל משהו שהוא לא עשה.‬
‫עם דמעות בעיניים, חיבקתי אותו.‬
‫אמרתי לו, ״גבר,‬
‫ברוך הבא לחיים כגבר.״‬
‫שמי פרנקו אסקמייה.‬
‫תודה לכם, אנשים. שמרו על עצמכם.‬
‫שאלוהים יברך אתכם!‬
‫אחים שלי, אני רוצה להציג בפניכם‬
‫לכמה אנשים חשובים לי.‬
‫אחים ואחיות, צמד השדונים. בואו נריע להם!‬
‫אחים ואחיות, תודה על שנטלתם חלק בחלום!‬
‫שמי פרנקו אסקמייה, ‬ ‫והפכתם אותי לאדם המאושר ביותר.‬
‫תודה על שעזרתם לי לעשות היסטוריה!‬
‫שמרו על עצמכם! שאלוהים יברך אתכם! להתראות!‬
‫תרגום כתוביות: ניר סבג‬