Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Megtiszteltetés itt lenni,
illetve bemutatni a világ egyik legnagyobb komikusát.
Nem semmi a fickó.
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ VÍGJÁTÉK-KÜLÖNKIADÁSA
Bemutatom nektek az egyetlen,
az utánozhatatlan Franco Escamillát!
Teltház!
Hogy vagytok?
Úgy hallom, remekül.
Aki nem ismerne: Franco Escamilla vagyok. Köszi a jegyvásárlást!
A mexikói aréna... Basszus, mennyien vagyunk!
Elnézést mindenkitől, aki remek műsorra vár.
Igazából nem annyira jó.
Bocsi, skacok, beszívtátok.
Akik követnek a közösségi médiában, tudják, hogy tavaly megműtötték a nejem.
Szerencsére minden rendben ment. Szegénynek öt műtéte volt három év alatt.
Mindig mondom neki, hogy ez a rohadt balszerencse...
Hogy csak vonzza a negatív dolgokat, basszus.
Minden műtétnél ott voltam mellette,
természetesen azért, hogy gúnyt úzzak belőle.
Műtét után semmit sem lehet csinálni. Szegénykém meg sem tudott mozdulni,
és a hasizmát sem mozgathatta, mert azelőtt műtötték,
így hát vicceket meséltem neki.
És ő ugye nem tudott nevetni.
Otthon minden kifogást a műtétre fogok.
Ha elfelejt vizet venni, azt mondom: "Látod, ezért kell a műtét."
"Nincs kész a vacsora? Irány a kórház!"
"Megbukott a gyerek? Műtét!" Mindenért ez megy.
Nemrégiben viszont engem műtöttek. Így visszavághatott.
Ő sokkal kedvesebb volt velem. Egy szót sem szólt.
Mellettem volt, amikor felébredtem. Gondoskodott rólam.
Egy szót sem szólt.
De a vigyorgása kurvára kiakasztott.
Mosolygott és annyit kérdezett: "Na, fáj?"
"Ez azért van, mert gúnyt űztél belőlem."
A tavalyi műtétje után otthon lábadozott.
Egyetemistáknak lefordítom: betegen feküdt otthon.
Kialakítottunk neki egy szobát infúzióval, meg minden szarral.
Én feleltem otthon mindenért. Youtube-ra felraktam róla egy videót, nézzétek meg!
Elmesélem benne, milyen volt apaként és anyaként egyszerre. Harcosként.
De nem erről akarok beszélni, hanem arról,
amikor elmentem szülői értekezletre. Még sosem voltam.
Elég komoly dolog. Nem valami szuper.
Vannak itt pedagógusok? Egy őszinte üzenet nektek: kapjátok be!
Mindjárt elmagyarázom.
Tisztelem és becsülöm minden tanár munkáját.
Mexikó jövője van a kezükben.
A mexikóiak jövője függ a tanároktól, ezért jobban meg kell becsülnünk őket.
Nem igazságos, hogy egy profi focista százszor többet keres egy tanárnál.
De azért a köcsögök is tehetnének azért, hogy megkedveljük őket.
Ne hétfő reggel 8.30-ra tegyétek a szülőit, mert senki sem megy el.
Legyen mondjuk szerdán, este 10-kor.
Ingyen piával az apukáknak. Nem férnénk el, annyian lennénk.
Alig várnánk a szerdai szülői értekezleteket.
A nejemmel vitáznék, hogy: "Én megyek, az én gyerekeim, baszki!
A drága gyerekeimről van szó."
De nem, hétfő reggel 8.30-ra rakják. Én akkor szoktam lefeküdni.
Kómásan mentem el, és a tanár hangja sem segített ezen.
A tanár könyvekkel a kezében áll: "Ebben a tanévben...
a pedagógusaink arra törekednek..." De unalmas, baszki!
Emlékszem, amikor diák voltam, és anyám ment el az értekezletekre.
Na, az jó volt, testvéreim.
Az nem egy konferenciateremben, hanem az osztályteremben zajlott.
Kiterelték a diákokat, behívták a szülőket,
és minden szülőnek a gyereke asztalához kellett ülnie.
A legjobb haverom székére mindig egy faszt rajzoltam,
és szívattam azzal, hogy az anyja belelült.
Nagyon gyerekes poén.
Szóval akkor tök jó volt, mert láthattuk a barátaink szüleit.
És kigúnyolhattuk őket.
Szívattuk egymást azzal a szöveggel, hogy: "Hé, az anyád annyira csúnya...
Most már értem, miért lépett le apád.
Akkora, hogy én is leléptem volna.
Őt nem szülték, kiszarták."
A nők most mind így néznek.
"Anyád így néz ki, vagy tüsszenteni akar?
Úgy néz ki, mint a Disney-s Stich."
A nő csúnyán nézett rám,
mire én: "nyugi csajos, én is mexikói vagyok."
Jól szórakoztunk. Nem akarok megbántani senkit,
mert vannak nők, akiknek tini gyerekeik vannak, mégis jól néznek ki.
Akkor azt mondtuk a haverunknak, hogy: "Haver, anyukád annyira dögös!
Lehetnék az apád?"
Erre azt mondták: "Kapd be!" Mire én: "Hogy beszélsz apáddal?
Ma este nem kapsz vacsorát."
Szóval hülyéskedtünk kint, aztán véget ért az értekezlet,
visszamentem a terembe, boldogan,
és olyat hallottam, amitől meghűlt bennem a vér.
Amikor a tanár azt mondta anyámnak: "Hölgyem, maradna egy kicsit?"
A kurva életbe...
A drága anyukám felém fordult, és az ujjával rám mutatott.
Én pedig elkezdtem hogy: "Mi Atyánk, aki a mennyekben vagy...
szenteltessék meg a Te neved..."
Tudtam, hogy mi jön.
De tudjátok, mit? Most már megértem őt. Szegény anyukám...
Mindig maradnia kellett, ami feldühítette. Már értem, miért.
Ideges vagy, mert végighallgatod a tanárt,
és neked tovább kell maradnod, mert a gyereked elcseszett valamit.
Irigyled a többi szülőt.
Miközben elmennek, szidod az anyjukat is.
- "Az én gyerekem jó volt..." - "Baszódj meg"
Szóval elmentem szülői értekezletre, és a végén a tanár megszólít:
"Mr. Escamilla, beszélhetnénk négyszemközt?"
A gyerekeim felé fordultam és rájuk mutattam.
A két gyerek meg: "Mi van?"
A szemetek nem tisztelnek.
Kérdeztem, hogy mit törtek el. "Essünk túl rajta. Duplán kifizetem!"
Csak, hogy minél hamarabb hazamehessek.
A tanár komoly arcot vágott. "Volt egy kis gond a gyerekkel."
"Mit csinált a drága?"
"A gyereke verekedett
a legjobb barátjával."
Mondom: "Az én legjobb barátommal?"
Nyilván viccelődtem kicsit.
Humorista vagyok, próbáltam oldani a feszültséget ennél a fapinánál.
De neki nem esett le, azt hitte, hogy hülye vagyok.
Erre úgy csinál, mintha én is diák lennék.
"Nem, a gyereke a saját barátjával."
"Ja, így már értem! Köszönöm!"
Azt hittem, hogy a haverom beleszólt a tanulmányaiba.
Na, mondom jól van. A fiam verekedett az egyik barátjával.
Feltettem a kérdést, ami minden apát érdekel ilyenkor: "Ki nyert?"
Erre mutattak egy videót. Volt felvételük róla.
Emlékeztek arra, amikor a mi szavunk volt a tanáré ellen?
Apám megkérdezte anno, hogy mi történt,
mire én: "A tanár egy seggfej. Nem kedvel. Semmit sem csináltam."
Most már videóval bizonyítják, hogy mekkora seggfej voltál.
A videón látszik, ahogy a gyerekem ül az asztalánál, dolgozik,
és a semmiből jön az osztálytársa és pofán vágja őt.
Elkezdett vérezni az orra, és sírva állt fel.
Aztán pofán vágta a másik gyereket. Majd földhöz vágta,
és ott püfölte tovább.
Sírt és vérzett fölötte.
A reakcióm a videóra: "Az én kis harcosom!
Egy Viking vagy, baszki!"
Akárcsak az anyja.
Nem rám ütött.
Köszönöm, barátaim!
Ismertek engem. Ha én lettem volna ott,
az a verekedés végget ért volna az orrom vérzésével.
Megtöröltem volna,
majd szóltam volna a srácnak, hogy fejezze be.
"Megküzdöttünk.
Kiengedtük a gőzt.
Kitomboltad magad a lelépett apád miatt.
Nekem vérzett az orrom.
Legyünk kvittek, okés?"
De a gyerekem nem ilyen. Ő egy igazi harci gép.
A fiam egy DJ, aki egy pofon mixet kevert a srácnak!
Tudom, arra gondoltok,
hogy az erőszak nem megoldás, meg ilyen szarságokat.
De képzeljétek csak el!
A családomban a gyerekek hét generáción át csak áldozatok voltak az iskolában.
De most először van egy harcos a családban.
Az egész család büszke rá.
A tanár azt akarta, hogy megbüntessem. Mondom: "Megőrült?"
Veszek a kis genyónak egy kocsit.
Megérdemli. Ötéves, de jobban verekszik, mint az apja.
Természetesen nem szidtam le.
Hazavittem, hogy megtegye helyettem a feleségem.
Erre valók a nők. Ők a felnőttek egy kapcsolatban.
Szegény nejem még mindig lábadozott, bekötött infúzióval,
Leszidta őt, azt mondván: "Drágám, ez szörnyű. Nem erre neveltünk.
Ezért fizetem a taníttatásod? Hogy állat módjára verekedj?
Egy hónap szobafogság! És egy hónapig nem Nintendózhatsz!"
A Xboxot Nintendónak hívja.
Ki akartam javítani őt, de inkább hagytam a fenébe.
Nem az én problémám.
Azt mondja: "Ó, igen?" Mondom: "Persze."
Nem nyúlhat a Nintendóhoz!
Kapott tőle egy hónap szobafogságot, nem Nintendózhatott,
nem mehetett a parkba.
"Egy hónap büntetést kapsz, hogy felfogd, mit tettél."
A fiam hozzám fordult, mintha segítséget várt volna.
De jeleztem neki, hogy: "Nem..."
"Ne keverj engem is bele!"
A nők szemétségnek vélhetik, de a férfiak mind megértik az egészet.
A férfiak között vannak íratlan szabályok, amiket mindenkinek be kell tartania.
Ha például öten fociznak és közben betörnek egy ablakot,
akkor mindenki elszalad, de ha valakit elkapnak, akkor az elviszi a balhét,
a többiek pedig megússzák. Aztán cikizik az egésszel.
Így most a gyerekemnek kellett elvinnie a balhét.
Mondtam neki, hogy nem köphet be. Erre sírva elszaladt, ami rosszul esett.
Mondtam a nejemnek, hogy nézze meg a videót.
Mert felraktam az Instagramomra.
"Egy srác baszakodott vele és ő csak megvédte magát.
Helyesen cselekedett." De a nejem egy modern pszichológus.
Azt mondta: "Nem. Meg kell tanulnia, hogy a szavaknak nagyobb ereje van."
"Igen, de attól még szétvernek."
Én vagyok az élő bizonyíték erre. Nem kamuzok.
Tizenöt évet éltem terrorban. Nem akarom a fiamnak is ezt.
"Akkor is szobafogságot kap."
"Na látod, ezért kell a műtét. Gonosz vagy." És elszaladtam.
Bizony. Nem akartam problémát.
Kimentem a ház elé, hogy elbeszélgessek a fiammal.
Mindketten leszegett fejjel.
Megkérdezte tőlem, hogy rosszul döntött-e.
Mire én: "Nem igazán.
Profin toltad, basszus!"
- "Akkor miért kaptam büntit?" - "Mert anyád fura."
Ezért kellett megműteni.
- "Tényleg egy hónap szobafogságot kapok?" - "Nagyon úgy tűnik."
Erre azt mondta: "De anya nem mehet ki a szobájából."
Mondom: "Igen, steril szobában kell lennie.
"Sterilben? Amilyen Pepe bácsi?"
Ő a kuzinom, akinek nem lehet gyereke. Utálja ezt a viccet, de én imádom.
Ízlések és pofonok.
A gyerek folytatja: "Szóval, ha anya nem jön ki a szobából,
honnan tudja majd, hogy büntiben maradtam, vagy sem?"
Na, mondom ez igen! Okos és jól is verekszik.
Ő a kiválasztott.
Mondtam neki, hogy egy nap majd embereket fog felszabadítani.
"Ha anya kérdezi, mondd, hogy unatkozol,
és hiányzik a Nintendo. Akkor hinni fog neked."
Tudom, hogy nem helyes, de büszke vagyok a kölyökre.
El kellett mennem még egy értekezletre,
ahol az áldozat szüleivel beszélhettem.
A kedvenc prédáim.
Igazi seggfejként érkeztem a suliba. Dagadt a mellem a büszkeségtől. Győztünk!
Nagyon flegmán beszéltem a srác szüleivel.
Így kezdtem: "Helló!
Sajnálom a gyermeküket.
Nézzék, mint egy boxzsák!"
De mit tehettem volna? Kiengedték az alvó oroszlánt.
"Járassák valahová a gyereket.
Mondjuk balettra, mert annyira puhány."
Szóval találkoztam a szülőkkel. Az anyukát Maria del Soccorrónak hívták.
Udvariasan bemutatkozott. Azt mondta: "Örvendek, Kokó."
Mondom: "Köszönöm, nem szívok."
El akartam mondani, hogy humorista vagyok és mellette seggfej.
Mire a tanár: "A hölgy csak bemutatkozott."
"Ja, jól van."
Én meg azt hittem, hogy fehér porral kínálgat.
A kölyök apját Agrippinónak hívták.
Azt a kurva!
Lehet tévedek,
de ha valakinek ilyen szörnyű neve van, arról figyelmeztetni kell a másikat.
Szólni kellene előre, hogy vicces a neved és ne nevessenek ki.
Úgy felkészülhetsz rá.
Lökheted, haver!
Ez az idióta csak úgy kimondta.
Azt mondja: "Üdv, Agrippino vagyok." Mire én:
"Agripino? Na ne szopass! Az meg miféle Pokémon?"
Erre ideges lett a fickó.
Tök komolyan azt mondta: "Szerintem ez nem vicces."
Mondom: "Komolyan? Ejha!"
Elkezdődött az értekezlet. Ott voltak a gyerek szülei,
a két gyerek, a tanár, az igazgató, a pszichológus...
Én is ott voltam testben, de fejben valahol máshol.
Folyton arra gondoltam, milyen szar lehet Agrippino névvel élni.
Szegény csávó. Úgy hangzik, mint egy csúnya fa neve, nem?
Mit szeretnétek karácsonyra? Fenyőfát, vagy Agrippinót?
Olcsó és kiárusított hangzása van.
Mintha egy nemzetiség neve lenne.
Ha találkoztok mondjuk mexikóiakkal, ők Mexikóból jöttek.
Ha franciákkal, ők Franciaországból. Ez a fickó meg Agrippino volt.
Agrippisztán északi részéről. A háború sújtotta Balkánról.
Vagy olyan, mint egy új vallás.
Bemutatkozásnál: "A barátom nem hisz a szentekben,
mert Agrippino:"
Dicsekedhetnénk is azzal, hogy vannak Agrippino barátaink.
Mélyen Agrippinók lehetnénk, meg ilyenek.
Ilyenekre gondoltam az értekezleten.
Képzeljétek, már az agrippisztáni nemzeti himnuszon is gondolkodtam.
Lehet, hogy tévedek, de ilyen katonai indulónak kellene lennie.
Mint valami háborúra felszólítás. "Mi mind Agrippinók vagyunk..."
Ilyen baromságokon agyaltam,
amikor a tanár visszarángat a Földre és azt kérdezi:
"Ugye egyetért ezzel?"
Több éve gyakorlom, hogyan ne figyeljek oda a nőkre.
Így megkérdeztem, milyen opcióink vannak?
Mire a tanár: "Csak az, amiről beszélgettünk. Amit az úr javasolt.
Ja, mondom: "Persze.
Jól van úgy, ahogy mondta...
a barátom."
A tanár egyből nekem támadt.
"Mondja ki a nevét!"
"Franco, és az öné?"
Erre beszállt Agri is. "Mondd ki a nevem nevetés nélkül!"
Mire én:
Csak a himnusz járt a fejemben.
"Mondd ki a nevem nevetés nélkül!" Mondom: "Nem megy, haver."
"Agrippino!" Erre kiakadt a fickó.
Láttam, hogy verekedni akar.
Finoman jelezte.
Azt mondta: "Örülj, hogy a gyerekek iskolájában vagyunk,
máskülönben véged lenne.
Most legszívesebben kiütném az összes fogad."
Erre én: "Jaj, de félek!" Mivel elismerte, hogy nem teszi meg.
Én is tudok nagyokat mondani.
Ha azt mondta volna, hogy: "Gyere és kint szétütlek",
akkor bent maradtam volna.
Az ajtóból kiabáltam volna, hogy: "Most mi lesz, köcsög?"
Szabad, nem szabad, szabad, nem szabad...
Egész nap tudnám csinálni. Én ráérek. Humorista vagyok. Bekaphatod!
Neked úgyis menned kell dolgozni az Agrippino céghez, vagy hova.
Van köztünk Agrippino?
Úgyis tudod, hogy szar a neved.
Azt hiszitek, megjátszom magam,
de nem tudom röhögés nélkül kimondani ezt a nevet.
Elmagyarázom.
Ha rossz napod van, elhagyott a csajod, kirúgtak,
fáj a fogad, vagy akármi...
Ha bármi bajod van, egy dolgot tehetsz.
Állj a tükör elé, vagy rögzíts egy szelfi videót,
és nevetés nélkül próbáld háromszor kimondani, hogy:
"Van egy jó barátom, akit Agrippinónak hívnak."
Kettőskereszt, Agrippino kihívás.
Ha elkülditek nekem Twitteren, esküszöm, megosztom!
Szóval, készültem hazamenni,
diadalittasan,
mire a tanár azt mondja: "Még nem végeztünk."
Na, basszus!
"Van még egy gond a gyerekekkel."
Odafordultam hozzájuk: "Mi történt, bajnok?
Kit ütöttél még ki?
Ma kit intézett el a tomboló ököl?
Kinek adtad fel az utolsó kenetet?"
Tudok még ilyen hasonlatokat.
Mire a tanár azt mondja: "A lányával voltak gondok."
"A kislányommal? Ő nem szokott rosszalkodni."
Mire a tanár: "Bántotta a legjobb barátját."
Mondom: "Jól van, köszönöm!"
"Szóval verekedett?" Azt mondja: "Nem, dehogy."
Inzultálta a legjobb barátját.
Amikor ezt meghallottam, egyből arra gondoltam,
hogy ezért én leszek a hibás.
Elképzeltem a jelenetet otthon.
Ahogy a drága feleségem infúzióval a karjában szid engem.
"Látod, azok a rohadt videóid!
Mondtam, hogy ne próbálj otthon. Mindig csúnyán beszélsz."
Mire én: "Ebből van pénzünk, baszki!
Amikor a csekkeket befizetem, akkor nem baj?"
Készültem a legrosszabbra.
De először megkérdeztem, hogy mit is mondott a kislányom.
A tanár elővett egy jegyzetkönyvet. Mintha a mocsok nem emlékezne rá...
Azt mondta: "Idézem:
"Egy hitvány indián vagy."
Na, mondom: jól van, én ilyeket nem szoktam mondani.
Ismertek engem.
Ha azt mondta volna, hogy: "te köcsög szemétláda", akkor elismerem.
De be kell látni, hogy az indián és hitvány jelzőket
a nők szokták használni.
Jó érzéssel tértem haza.
Állig felfegyverkezve.
Ledobtam a táskát és azt mondtam: "Látod, mit csináltál, baszki?
Mi tanítottál a kis angyalkámnak?
Te még videókat se csinálsz."
De a feleségem nő lévén kimagyarázta magát és lenyugodott.
Leszidta a gyereket. Azt mondta: "Kincsem, nem szabad így beszélni.
Nő vagy, mint anya és a nagyi. Nem erre tanítottunk téged.
Apa azért használ ilyen szavakat, mert humoristaként ez a munkája.
És még azért, mert egy barom, és mert nem járt egyetemre."
Ideges lettem. Ha a kislánnyal van problémája, miért engem támad?
Közbevágtam azzal, hogy: "Asszonyom!
Először is: jártam egyetemre. Ott találkoztunk."
Három szakom is volt. Hál'Istennek már nem tanulok.
Mondjuk egyiket sem fejeztem be.
Tanultam, csak nem diplomáztam le. A lányomat is szobafogságra ítélte.
Egy hónap internet, Netflix és Youtube nélkül,
nem babázhat, semmi.
"Ez a büntetésed, így megtanulsz majd viselkedni."
Erre megkérdezi a lányom, hogy ez igazi bünti, vagy olyan, mint a tesóé.
Mondom: "Kussolj már!
Ne árulkodj!
Majd odakint megbeszéljük."
De nőből van, ezért természetesen magával rántott engem is.
Muszáj volt belerántania.
Már épp ment volna kifelé, amikor a nejem megállította:
"Hova mész? Gyere vissza!
Hol hallottál ilyen csúnya szavakat?"
Itt még én is mosolyogtam.
A lányom felém fordult, tágra nyílt szemekkel,
és a segítségemet kérte. Bármit megtennék a kiscsajért.
Mellé álltam, a hátára tettem a kezem és azt mondtam:
"Már büntiben vagy, nyugi!
Csak tudni akarjuk, hol tanultál ilyen dolgokat,
hogy megoldhassuk a problémát. Ha apucitól hallottad, akkor apuci nem lesz dühös rád,
mert szeret téged. Még akkor is, ha egy tanulatlan barom.
De ha esetleg anyától hallottál ilyet, akkor anya sem fog haragudni rád,
mert anyának van diplomája. Sőt, kettő is.
Nem dolgozik, nem ő fizeti a számlákat, de legalább lediplomázott. Neki sikerült."
Mondtam, hogy: "Drágám, nyugodtan elmondhatod nekünk,
hol hallottál ilyen csúnya szavakat."
A nejem egyenesen a szemébe nézett. A kislány felém fordult.
Biztattam őt.
Mire ő mosolygott egyet, majd az anyja felé fordult.
Mosollyal az arcán annyit mondott: "Apától hallottam."
A kis köcsög Júdás.
"Ezért két hónap bünti jár. Megtanulod majd, hogy rossz hazudni."
Bement a szobájába, és a nejem készült leszidni engem,
ezért telenyomtam nyugtatóval az infúzióját.
"Négy óra van. Aludj csak! Szép álmokat!"
És mentem a lányomhoz. Azt mondtam: "Drágám,
ebben a házban káromkodni lehet, de hazudni nem.
Lehet nem tudjátok, de nálunk otthon az a szabály,
hogy tilos hazudni. Ezt én vezettem be.
Én sosem hazudok. Nem azért, mert jó ember volnék, ne értsetek félre.
Azért nem hazudok, mert lusta vagyok visszaemlékezni rájuk.
A hazugságokhoz jó memória kell.
Ha hazudsz a nejednek, akkor belenyugszik a dolgokba.
De fél évvel később visszatér rá,
és megkérdezi, mi történt aznap, amikor későn értél haza.
És gáz, amikor nem jut eszedbe.
De a feleség emlékszik rá. Mert megjegyzett mindent.
Ezért nem hazudunk otthon.
Ezért leszidtam a lányom: "Ez volt az utolsó alkalom,
hogy pejoratív módon használtad az 'Indián' szót."
A gyengék kedvéért: a pejoratív, 'bántót' jelent.
Megmondtam a lányomnak, hogy haragszom rá.Tudjátok, testvéreim,
az 'indián' szót nem szabad sértésnek szánni.
Sokszor indiánozzuk le a mexikóiakat. De nem lenne szabad.
Az indián szó bennszülöttet jelent. Lényegében mindenki az.
Mindenki.
Akik erre azt mondanák, hogy:
"Igen, ismerek párat..." Te is az vagy, baszki.
Mindenki az.
Mindenkinek csörgedezik az ereiben legalább egy kicsi
Azték, Tolték, Csipéva, Navahó, Maja, vagy hasonló vér.
Ha megráznánk a családfátokat, lehullana néhány indián róla.
Nem érdekel, milyen fehér a bőröd,
vagy mennyire vagy szőke. Mind indiánok vagyunk, okés?
Köszönöm! Ezt komolyan gondolom.
Nem tudom, hogy megy ez Mexikóban, de Monterrey-ben, ahol én élek
azt mondják, mind európaiak vagyunk. Bizony.
Ha valaki megkérdi, hol születtél, azt vágod rá, hogy itt. Mire ők:
"Szóval, mexikói vagy."
"Nem, itt születtem, de apám spanyol volt."
Apám vezetékneve katalán. Anyámé pedig francia.
Ő Bordeaux-ból származik. Ezért én francia-katalán vagyok.
"De az arcod alapján tenocstitlani vagy, köcsög! Ne urizálj!"
Elmagyaráztam ezt a lányomnak is: "Drágám, apád egy büszke indián."
Ötven százalékban Tlahuica vagyok, a másik 50-ről nem tudni, milyen.
Szerintem a II. Világháborúban
egy japán megdugott egy indiánt, és így keletkezett ez a nép.
Mondtam neki, hogy: "Drágám, apád indián.
A tesód is az. A nagyszüleid is azok voltak.
Juanita nénikéd főleg az."
Van egy sógornőm,
aki ha táncol, elered az eső.
De nem bántásnak szánom.
Mondtam a kislányomnak is, hogy ne így használja,
és ne hívjon másokat hitványnak. Főleg ne a hitvány embereket.
A hitványok agresszívak. Képesek kiütni a fogaidat.
Megkérdeztem a lányomtól, hogy miért bántotta a barátját,
ha ő a legjobb barátja.
Őszintén válaszolt. Azt mondta: "Apa, ne vedd sértésnek,
de ez az én problémám."
Nem tudtam kezelni a helyzetet.
Minden, amit apaként teszek, azon alapszik, amit velem tettek anno.
Anyámnak sosem feleseltem.
Nem láttam ilyesmit.
Ha mondjuk ezredjére mentem haza monoklival,
és anyám megkérdezte, mi történt az iskolában,
és azt válaszoltam volna, hogy: "Anya, ez az én problémám",
Anyám mosolygott volna és annyit tett volna hozzá, hogy: "Tényleg?
Akkor itt van még egy probléma.
Most már egyel több van."
Megfogta a papucsát és elkezdett fenyegetni vele.
Jobb ha elmondod, a kurva apádat!
Anyám így sérteget engem. A mai napig.
A kedvenc bántásai a 'kurva apád',
és a 'kurva nagyanyád'.
Pedig az anyósa nagyon szereti.
Innen van a tudásom, gyerekek.
Modern apuka vagyok, és hülye mód barátkozni akarok a gyerekekkel.
Így azt mondtam neki: "Drágám, akkor ne mondd el.
Majd elmondod, ha úgy érzed, megbízol bennem."
Ehhez jogod van. Nem fogok kíváncsiskodni.
Este még beszéltem a feleségemmel, mert nem tudott aludni.
Azt mondta, nem álmos.
Nos, aki egész délután alszik, az ne csodálkozzon.
A műtét miatt van.
Megkérdeztem tőle, tudja-e mi történt a lányunkkal.
Azt mondta, tudja. És nem szép dolog.
Na, mondom: "Mi a picsa? Mi történt?" Mire ő: "Az ő problémája."
- "Te honnan a faszból tudod?" - "Onnan, hogy az anyja vagyok.
"Üdv, Franco vagyok, az apja. Nekem is van némi közöm hozzá."
- "Ne keveredj bele, semmi közöd hozzá." - "Már hogyne lenne!"
- "Ez egy csajos dolog." - "Most már uniszex."
- "Mi történt a lányommal?" - "Miért akarod tudni?"
"Mert holnap szülői értekezlet, és nem a műtött kisasszony fog elmenni."
Tudni akarom, mivel van dolgom. Mire ő elmondta, mi történt.
Ez az egész tavaly történt.
Amit mesélni fogok, az tavalyi dolog.
Monterrey-ben voltam, tavaly szeptemberben.
Egy halloweeni különkiadáson dolgoztam, és akkor mondták ezt el nekem.
Jól emlékszem, hogy a lányom bejött a stúdiómba és azt mondta: "Apa,
ezt nem teheted a műsorodba."
Ja... gyerekek...
De mondtam, hogy nem hazudunk otthon,
ezért őszinte voltam vele. Közöltem vele, hogy: "Figyelj,
még szép, hogy beleteszem.
Először is: ez egy remek sztori. Amúgy meg nincs anyagom a jövő évre.
Különben a te érdeked is. Ebből kapsz majd játékokat."
Így hát beleegyezett. Ez a probléma a suliban történt.
A lányom ugyanoda jár suliba, ahol óvodás is volt.
Ez még másodikos korában történt.
Óvodás kora óta két barátja volt.
A volt legjobb barátnője, akivel összeveszett,
illetve egy srác, aki a barátja és szerelme egyben.
Nevettek rajta, szerintem kurvára nem vicces.
A lányos apukák ezt megértik.
Ha van egy lányod, akkor ő a te hercegnőd.
Aznap beleszerettem, amikor megszületett.
Amikor megszületett, azt mondtam: "Nem tudom, ki vagy,
de a szolgád vagyok életem végéig."
Férfiként könnyű átadni magad a kislányodnak.
Ő az egyetlen nő, aki bármit csinálhat, mindig is szeretni fogod. Vili?
Nem csalhat meg egy másik apukával, ugye?
Mindig is a lányod marad.
Ha az életed egy motor, akkor a lányod hozzá a benzin.
A te hercegnőd. És mindig van egy seggfej barátod,
akinek a fia egyidős a lányoddal,
aki átviszi hozzátok a kis szarost,
aztán még henceg is vele.
"Na?"
"Mit akarsz, baromarc?"
"Ne légy ideges, de el tudod képzelni?"
"Sok mindent el tudok, ez a munkám."
"Ne bomolj, Diablo! Csak azt mondom, hogy ha...
a lányod és a fiam felnőnek, milyen lenne, ha...
- megházasodnának?" - "Köszi, inkább nem."
Bűn ronda a fiad.
Te idióta vagy, a fiad meg kancsal. Nem kellenek ezek a gének.
Szóval baszódj meg a postás szemű fiaddal együtt!
És tiszteld a lányom."
De most van barátja.
Még csípem is a srácot.
Utálni akarom, de nem megy.
Remek srác.
Egy nap, ha Isten is úgy akarja, jó ember lesz. Remek fickó.
A legokosabb az osztályában.
Ráadásul kocka. A legjobb kombó.
Szarni fogja a pénzt.
Nem a lányomnak udvarol, hanem megalapozza a nyugdíjas éveimet.
Ugyan elmondhatom, mi történt, de a lányom megígértette velem,
hogy nem mondhatom ki a történetben lévő neveket.
Megesküdtem neki. Ezért álneveket adtam nekik.
A fiú lesz Szarcsimbók,
a volt barátnő pedig Tréka.
Szóval, Szarcsimbók, Tréka, és az én kis hercegnőm
óvoda óta barátok voltak. Körülbelül öt-hat éve.
Hét-nyolc évesek. Szóval, lényegében mindig is barátok voltak.
Állandóan együtt voltak. Mindent együtt csináltak.
Tanulás, nyári szünet, délutáni foglalkozások...
Minden pénteken közösen rúgtak be az anyukáik.
Szerintük csak kávéznak olyankor.
De a mai napig nem láttam még egy csésze kávét sem otthon.
De jeges pohárból van egy rakás.
Nem hiszem, hogy kávét isznak belőlük.
A gyerekek mindig együtt voltak. A pár és a legjobb barát.
De Tréka hétfőn azt mondta a hercegnőmnek:
"Figyelj, gondoltam szólok, hogy tőlem tudd meg..."
A nők már érzik a veszekedést.
A férfiak azt gondolják: "De jó barát!"
A csajok közt másképp megy ez.
"Figyelj, gondoltam szólok, hogy tőlem tudd meg...
Múlt szombaton Szarcsimbókkal
elmentünk együtt a moziba. Csak, mint barátok.
Előtte megittunk egy üdítőt és rólad beszélgettünk.
Nyilván rólad beszélgettünk." És folytatta, hogy ez, meg az...
"Egyik dolog követte a másikat, aztán Szarcsimbók bevallotta, hogy szeret.
Azt mondta én vagyok a legszebb lány a második és harmadik évfolyamban.
Megkért, hogy legyek a barátnője. Mondtam, hogy gondolkodnom kell rajta.
De a mozi után belementem. Így most már az én barátom.
Boldogok vagyunk. Nagyon szeretjük egymást.
Legjobb barátnődként arra kérlek, hogy állj félre, hadd lehessünk boldogak!"
Ezután hívta a kislányom hitvány indiánnak a csajt.
Nem szép dolog, de helyénvaló volt.
A kis kurva megérdemelte. Nem szabad ilyet csinálni. Főleg egy baráttal.
Barátaim, ekkor értettem meg, hogy összetörték a kislányom szívét.
Hétévesen átélt egyet a világ három legrosszabb dolgából.
A barátja elhagyta őt a legjobb barátnőjéért.
Rossz volt sírni látni a lányom.
Bement a szobájába, nem akart velünk jönni a parkba,
mert összetörték a szívét.
Nekem bármit mondhatnak, egyszerűen leszarom.
Nincs olyan sértő szó, amit nem hallottam volna.
De tényleg leszarom.
De ha valaki a gyerekeimet bántja, na az már más tészta.
Még soha nem voltam ilyen dühös. Nagyon feldúlt voltam otthon.
"Rohadék Szarcsimbók! Most véged van!"
Felhívtam a menedzserem: "Brian,
szerezz nekem két ötödikest, akik szeretnének 500 dolcsit keresni.
Kell két ötödikes, egy elhagyatott raktárépület,
egy rakás ragasztószalag, egy bohócjelmez, egy fehér kartonlap, egy fekete filctoll,
és egy fehér kismacska."
Mindjárt elmagyarázom.
Azt terveltem ki, hogy Szarcsimbókot egy székhez kötöm,
egy üres raktárépületben, ahol nincsenek fények.
Ott hagyom három-négy órára, hadd eméssze a félelem.
Aztán felkapcsolódik egy lámpa, és megjelenek én,
miközben egy fehér cicát simogatok.
És... egy ilyen James Bondos gonosztevő hangján azt mondom neki:
"Szóval, Szarcsimbók...
szeretsz játszadozni a lányok szívével?
Bemutatom két barátomat."
Ekkor bejön a két ötödikes. Nekünk nem ijesztőek,
de egy másodikos fiúnak ezek behemót állatoknak tűnnek.
És, hogy még jobban féljen, az egyikük bohócnak öltözik.
A másiknál egy fehér tábla, amire az van írva: 'Vége'.
Azt mondanám: "Nézd, Szarcsimbók, ők a barátaim.
Bohóc és Vége.
Az egyikük ma seggbe fog rakni."
Köszönöm szépen!
Szóval ezt terveztem.
De a nejem nem ment bele.
Fura egy nő.
Ezért kell megműteni.
Azt mondta, ne keveredjek bele, hadd tanuljon a dologból.
Mondom: "Mit fog ebből tanulni? Összetörték szegénykém szívét.
Hétévesen ez a legrosszabb, ami történhet veled."
De a nejem szerint ezzel belépést nyer a nők világába.
Mondom: "Mi?"
"Gondolkozz, ne légy zabos."
"Mi van veled, lónak nézel?
Most ezzel lekövéreztél?"
Azt mondja: "Gondolkozz, oké? Ingerült vagy. Gondold át!
A lányod nőből van, okés?
Lesz még olyan alkalom,
amikor sírni fog egy férfi miatt.
És nem utoljára árulta el egy barátja.
Hadd tanuljon belőle, hadd építsen egy érzelmi páncélt maga köré.
Nektek, férfiaknak ez a legrosszabb dolog, ami történhet.
De nekünk, nőknek ilyen egy kedd reggelünk."
Ez félelmetes, testvéreim.
Ti nem látjátok,
de végig szoktam nézni a közönségen egy-egy viccnél és a legtöbb nő,
tudatosan, vagy sem, de így bólogatott.
Mintha feltéptem volna egy régi sebet.
"Igen, az a ribanc Martita hatodikból."
A nők ezt tanulópénznek veszik.
A nejem azt mondta, ne szóljak bele, ez az első lépés a nővé válása felé.
"Még egyszer elmondom, mert értetlen vagy. Ne avatkozz bele!"
Az agyam egyből azt sugallta: "Jöhet a terv!"
Másnap reggel...
elmentem a lányom iskolájába és túl komolyan vettem a problémát.
Hasonló ruhát vettem fel, mint a lányom, hogy félelmetesebb legyek.
Tréka a távolban, a kútnál, éppen ivott, mint egy állat.
Megkérdeztem a lányom, hogy ő-e Tréka.
"Tényleg hitványul néz ki.
De ne mondd el neki!"
Megjött Szarcsimbók apja is, és úgy kezelt, mintha barátok lennénk.
- "Hogy vagy, Franco?" - "Mi a fasz?"
Neked Escamilla úr vagyok.
Azt kérdezte, ráérek-e.
Mondtam, hogy én ráérek, de a fia már nem nagyon.
Kérdezte, mi ez. Mondom: "Egy cica."
"Most még nem érted, de majd megtudod."
A cica most elmegy.
Ti is láttátok, mi?
Néha én is, nyugi!
Bajusz úrnak hívják.
Szóval beszélni akart velem. Mondom: "Nyögjed."
"Nem tudod, miért nem akar a fiammal barátkozni a lányod?"
"Persze, hogy tudom."
"Mi történt?"
"Te nem tudod?
Nos, talán azért... talán azért, mert a fiad egy kis pöcs.
Nem tiszteli a nőket, ezért nem beszélünk vele.
Többes számban mondtam, de gáz.
Azt mondja: "Ez nem fair, mert Tréka elment hozzátok vasárnap,
és a lányod azt mondta neki, hogy elege van a fiamból.
Nem akart a barátja lenni.
Azt akarta, hogy Tréka mondja meg neki, hogy nem akarja többé látni.
Mire én: "Ez baromság. Nem így történt."
"A fiad és Tréka szombaton kettesben elmentek a moziba,
Mire a fickó: "Hétévesen? Mégis hogyan?"
Erre nem is gondoltam.
Nektek lehet, hogy logikus, de gondoljátok magatokat a helyzetembe!
Amikor meghallottam, bepipultam és nem gondolkoztam.
Nem vettem észre, hogy Tréka kitalálta az egészet.
Hogy ez a körmönfont terv,
ami miatt két 36 éves férfi vitázik,
egy hétéves kislánytól ered,
aki el akarta lopni a barátnője fiúját. Basszus, ez nagyon durva amúgy.
Azonnal felhívtam a nejem, és elmondtam neki az egészet.
"Hallod!
Látnod kellett volna, mi történt!"
Elmondtam neki mindent. Tök nyugodt maradt.
És azt mondja: "Mondtam, hogy ne avatkozz bele."
Nagyon bűzlött a sztori.
Kérlek, gyere haza és ne beszélj senki mással!
Erre az agyam: "Kúrjuk el még jobban a dolgokat!"
Nagyon büszke vagyok arra, amit mondani fogok.
Tévedtem. Elismerem, tévedtem.
Elküldtem Tréka szüleit a faszba,
a világ legrosszabb szüleinek hívtam őket.
Nem tudtam, hogy épp válásban vannak.
Toltam nekik, hogy: "Egy nap majd elváltok emiatt a kis céda miatt."
Mondtam a lánynak is, hogy az ő hibája lesz.
"A szüleid el fognak válni, és a te hibád lesz."
Az anyja csak bőgött.
Az iskolai bizti őr nyugtatgatott.
Én meg: "Hagyj már, baszki!" Nem is vagy igazi zsaru. Kapd be!
A katona kuzinommal szarrá veretlek!
Szarcsimbók is nyugtatgatott.
Egy hétéves gyerek.
Odajött és azt mondta nekem: "Uram, most tudtam meg a dolgot.
Esküszöm, nem igaz.
Kedvelem a lányát, ő a legjobb barátom.
Nem akarom elveszíteni.
Ő a mindenem. A napom, a holdam..."
"Ó, fogd be a pofád! A kislányomról beszélsz.
De amúgy veled semmi bajom."
Egyből hívtam a menedzserem: "Brian, mondj le mindent!
A szarvihar elült. Ismétlem, a szarvihar elült.
Fizesd ki a két gyereket és a raktár bérleti díját!"
Vidd vissza a jelmezt, de a macskát megtartom."
Aztán kidobtak a suliból.
A mai napig nem mehetek oda.
Ami tök jó. Nem kell értekezletre járnom.
Ha a nejem küldene, azt mondom: "Jó volna, na de nem lehet.
Nem tudok mit tenni."
Képzeljétek, barátaim, Szarcsimbók egy hőstettet vitt végbe.
Kiállt az osztály elé, ott voltak Tréka szülei,
ott voltam én, a tanárok, mindenki. Fogta magát,
letérdelt, és bocsánatot kért a lányomtól.
Aztán adott neki egy plüssmacit.
Szerintetek cuki?
Nem tudjátok, én mit láttam.
Szörnyűséges volt.
Egy hétéves gyerek bocsánatért esedezett,
és megalázkodott,
olyasmiért, amit el sem követett.
Könnyes szemmel megöleltem őt. Majd azt mondtam neki: "Cimborám,
üdv a férfiak világában!"
Franco Escamilla voltam! Köszönöm! Vigyázzatok magatokra! Sziasztok!
Szeretnék nektek bemutatni pár hozzám közel álló embert.
A testvéreim. A Diablo csapat. Nagy tapsot nekik!
Köszönöm, hogy az álmom részesei vagytok! Franco Escamilla voltam. Jó volt veletek!
Köszi, hogy történelmet írtatok velem! Legyetek jók! Sziasztok!
Magyar szöveg: Cassone