Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det er en stor ære å være her
og introdusere dere for en av verdens største komikere.
Denne karen... jeg sier det.
Mexico City, er dere klare?
La meg introdusere
selveste Franco Escamilla! Gi ham en stor applaus!
Fullt hus!
Hvordan går det i kveld?
Det er flott at dere svarer.
Hvis dere ikke kjenner meg, jeg er Franco Escamilla.
Takk for at dere har kjøpt billett.
Arenaen i Mexico City... Faen! Dere er mange!
Beklager. Vi har lovet dere et flott show,
men det er faktisk ikke så bra.
Beklager at jeg har lurt dere.
De som følger meg på sosiale medier, har hørt at min kone ble operert i fjor.
Alt gikk bra, takk Gud.
Stakkars, hun har gjennomgått
fem operasjoner på tre år.
Og jeg sier til henne,
"Det er din vel fordømte uflaks?
Det er dine dårlige vibber.
Faen så uflaks du har."
Etter hver operasjon
sto jeg ved ved hennes side
for å erte henne, selvsagt.
Etter en operasjon klarer du ingenting,
og stakkars, hun kan ikke røre seg. Jeg vet
at hun ikke kan bevege magemusklene,
hun er nyoperert, så jeg forteller vitser.
Og hun kan ikke le!
Årsaken til operasjonene er det som skjer hjemme.
Jeg spør om vi har kjøpt vann. "Nei".
"Skjønner du? Derfor må du opereres."
"Er middagen klar? Nei? Du må opereres."
"Guttungen strøk. Operasjon."
Alt!
Jeg ble nylig operert selv.
Nå kunne hun hevne seg.
Men hun er et bedre menneske.
Hun sa ingenting.
Hun sto ved min side da jeg våknet. Der var hun og tok seg av meg.
Hun sa ikke ett ord.
Men det jævla smilet gjør deg forbannet.
Hun smilte og spurte: "Gjør det vondt?" Og jeg sa...
"Du erter meg, derfor måtte du opereres."
I fjor ble hun operert,
og hun var hjemme for å komme seg.
For dere collegegutter, hun var hjemme pga. sykdom.
Vi tilpasset et rom for henne.
Med intravenøst drypp og alt.
Jeg tok ledelsen.
Jeg lastet opp en video, "Single Dad", på YouTube. Dere kan se den.
Der forklarer jeg hva jeg gjorde som forelder.
En skikkelig kamppappa.
Jeg snakker ikke om det...
Det jeg ikke har fortalt om, er foreldremøtet jeg gikk på.
Jeg har aldri gått som pappa.
Det er noe annet.
Det er faktisk ikke bra.
Har vi noen lærere eller rektorer her i kveld? Et dyptfølt faen ta dere!
La meg få forklare.
Jeg versetter, respekterer og beundrer jobben en lærer gjør.
Mexicos fremtid ligger i deres hender.
Fremtidens mexicanere er avhengige av lærerne sine.
Vi må sette mer pris på dem.
Det er ikke rettferdig
at en profesjonell fotballspiller tjener mer enn 100 lærere.
Men dere lærere burde gjøre det enklere for oss å like dere kødder.
Ikke hold møtene deres på en mandag kl. 8.30, ingen har lyst til å komme.
Hold dem på en onsdag
kl. 22.
Åpen bar for pappaene.
Det blir sikkert fullt hus.
Dere vil feire. "Vi har foreldremøte på onsdag! Ja!"
Kona sier: "Jeg går."
"Nei, jeg går. Det er mine barn. Faen!
Vi snakker om de dyrebare barne mine."
Men nei. Møte på en mandag kl. 8.30.
Det er da jeg legger meg.
Jeg er trøtt på møtet,
og stemmen til læreren hjelper ikke.
Læreren bærer bøkene sine og sier:
"I dette skoleåret
er skolens personale oppsatt på..."
Jeg tenker: "For en pine"!
Jeg husker da jeg var elev,
og min kjære mor gikk på de møtene.
Det var moro.
For det første var det ikke i et møterom,
men i klasserommet.
De fikk alle elevene ut,
foreldrene inn,
og foreldrene fikk beskjed om å sette seg på barnas pulter.
Du tegnet en kuk på stolen til bestevennen din.
Så sa du: "Hei, moren din satt på en kuk!
Faens kjerring, hun er så billig!"
Det var kult,
for du traff foreldrene til vennene dine.
Og du gjorde narr av dem.
Du så moren til kompisen din og sa:
"Moren din er skikkelig stygg!
Nå skjønner jeg hvorfor faren din stakk!
Med den jævla dama ville jeg også ha reist.
Hun ble ikke født, hun ble bæsjet, stakkars."
Kvinnens ansikt er skeivt.
Du sier: "Er hun slik, eller må hun nyse?"
Hun så ut som Stitch fra Disney!
Hun gav meg et sint blikk og sa: "Ohana seks-to-seks."
Vi er like.
Men det var moro.
For med respekt å melde,
det finnes kvinner
som har tenåringsbarn,
men likevel ser bra ut.
Og du snur deg mot kompisen:
"Kompis,
moren din er så heit!
Hva med om du blir sønnen min?"
Vennen sier: "Faen ta deg!" "Snakk ikke slik til faren din!"
Du legger deg uten mat, din frekke unge."
Men du tøyset rundt,
møtet ble ferdig,
du gikk tilbake til klasserommet,
glad...
...så hørte du noe som fikk blodet til å fryse til is.
Læreren sa til moren din:
"Frue, kan du bli igjen et øyeblikk?"
"Å, faen..."
Min kjære mor snudde seg mot meg og pekte på meg.
Og jeg begynner: "Herren er min hyrde, jeg mangler ikke noe.
Han lar meg ligge i grønne enger."
Du visste hva som kom.
Jeg forstår henne nå.
Min stakkars mor.
Hun måtte alltid bli, det gjør deg sint.
De gjorde det mot meg.
Det gjør deg sint. Du har fulgt med på møtet,
men fordi ungen din tabbet seg ut, må du bli igjen.
Du misunner foreldrene som får gå.
Du ser dem dra. "Å ja. Faen ta dere."
"Barnet mitt er veloppdragent." "Faen ta deg!"
Møtet på min sønns skole er ferdig,
og læreren sier:
"Mr. Escamilla, har du et øyeblikk?"
Jeg snur meg mot ungene og peker på dem.
De to ungene sier:
"Hva?"
Disse rævhølene respekterer meg ikke"
Jeg spurte: "Hva har de ødelagt?
La oss få det overstått. Jeg betaler det dobbelte."
Så jeg ikke må bli igjen neste mandag.
Læreren er alvorlig.
"Det er et problem med barnet ditt."
"Hva har han gjort?"
"Barnet ditt
havnet i slåsskamp
med en god venn."
Jeg sa: "Min gode venn?"
Dere skjønner vel at jeg spøkte?
Jeg er komiker,
jeg vil bryte isen med denne faens bitre læreren...
Læreren forsto ikke det, nå synes hun at jeg er dum.
Hun forklarer som om jeg var eleven.
"Nei, barnet ditt har en bestevenn her på skolen."
"Ja vel!
Takk!
Jeg trodde kompisen min fikk godkjent studiene sine her."
"Ok", sa jeg.
"Sønnen min sloss med en god venn."
Jeg spurte om det enhver far spør om.
"Hvem vant?"
De viste meg videoen.
De har video nå!
Husker dere da det var ord mot ord?
Faren din kjeftet på deg, og han sa: "Hva har skjedd?"
"Læreren er en drittsekk. Han liker meg ikke. Jeg gjorde ikke noe."
Nå har de videoer som beviser at du oppførte deg som et rasshøl.
På videoen ser du tydelig barnet mitt som sitter ved pulten og jobber,
og ut av det blå
kommer en klassekamerat og klapper til ham.
Han blør neseblod.
Sønnen min reiser seg gråtende.
Han klapper til den andre ungen.
Han kastet ham i gulvet og fortsatte å slå ham, igjen og igjen.
Han gråt og blødde overalt.
Jeg så videoen og sa: "Det er krigeren min!
Du er en jævla viking!"
Han er akkurat som moren sin!
Ikke meg.
Takk!
Dere kjenner meg.
Hvis det var meg,
ville kampen vært over med det slaget på nesa.
Jeg ville tørket meg
og sagt til den andre gutten: "Ok,
det rekker.
Vi sloss om det.
Vi avreagerte begge to.
Du slipper ut smerten ved en fraværende far.
Jeg slapp ut overflødig blod fra nesa.
Vi sier uavgjort, som gentlemen."
Men nei. Gutten min er tydeligvis
en aggressiv maskin!
Han er en DJ og gav den gutten
en miks av slag!
Jeg vet hva dere tenker.
Vold løser ingenting
og dritt som det. Ok.
Sett dere i mine sko, ok?
Jeg kommer fra syv generasjoner av Escamillaer
som har vært ofre på skolen.
Og for første gang har vi en angriper blant oss.
Vi er stolte av ham.
Læreren ville at jeg skulle straffe ham. Jeg sa: "Du er faen meg gal!"
Jeg vil kjøpe en pickup til den jævelen!
Han fortjener det. Han er bare fem,
men har bedre kampstatistikk enn faren sin.
Selvsagt kjeftet jeg ikke på ham.
Jeg tok ham med hjem
og lot kona gjøre det.
Det er det kvinner er til for.
Det burde være en voksen i et forhold.
Min stakkars kone, nyoperert, fremdeles med intravenøst drypp.
Kjefter på guttungen.
Hun sa: "Kjære, det er fryktelig.
Vi har oppdratt deg bedre.
Er det dette jeg betaler skolen din for? At du skal slåss som et dyr?
Du har husarrest i én måned.
Denne måneden
får du ikke spille Nintendo."
Hun er mamma og kaller Xboxen for Nintendo.
Jeg skulle til å rette på henne,
men tenkte, nei,
det er ikke mitt problem.
Hun snudde seg mot meg og sa: "Ikke sant?" Og jeg sa: "Ja.
Den jævla Nintendo 1 er forbudt."
Hun sa: "Du har husarrest i én måned.
Du får ikke spille Nintendo. Du får ikke gå i parken.
Du skal være inne hele måneden så du forstår hva du har gjort."
Sønnen min snudde seg mot meg som om han ba om hjelp.
Jeg mimet svaret mitt: "Nei."
Jeg sa: "Ikke dra flere ned med deg."
Kanskje kvinner tenker "for et rævhøl".
Men jeg skal forklare noe som alle menn forstår.
Vi menn har en uskrevet æreskodeks
som vi må respektere.
Hvis fem venner spiller fotball,
de knuser et vindu
og alle løper, men én blir tatt...
...da tar han skylda
og lar de andre slippe unna.
Og de andre erter ham.
Så jeg sa til sønnen min:
"Det var din tur å ta en for laget.
Ikke sladre på meg, og ikke vær feig!"
Sønnen min gråt, og jeg følte meg ussel.
Jeg sa til min kone:
"Du så ikke videoen.
Jeg skal vise deg den. Jeg har den på Instagram.
En gutt kødda med ham, og han forsvarte seg.
Han gjorde det rette."
Men kona mi er psykolog og moderne.
Hun sa: "Nei.
Sønnen din må lære seg
at å snakke åpner flere dører."
"Ja, men de slår deg helseløs!"
Jeg er et levende bevis på at snakking ikke er verdt en dritt.
Jeg levde i frykt i 15 år. Jeg ønsker ikke det for sønnen min!
Hun sa: "Han har husarrest. Gjør som du vil!"
"Det er derfor du må opereres. Du er slem."
Og jeg stakk av!
Ja!
For å unngå flere problemer.
Jeg gikk ut på fortauet for å snakke med sønnen min.
Vi sto der og hang med hodet.
Guttungen spurte meg:
"Pappa, gjorde jeg feil?"
Jeg sa...
"Ikke egentlig.
Faen! Du så helt proff ut!"
"Hvorfor fikk jeg husarrest, da?"
"Fordi mamma er rar."
"Derfor må hun opereres."
"Så jeg har én måned husarrest?" "De sier så."
Guttungen sa: "Mamma kan ikke forlate rommet sitt."
Jeg sa: "Nei, hun må være i et sterilt rom."
"Sterilt?"
"Som onkel Pepe."
Han er fetteren min og kan ikke få barn.
Han hater denne vitsen. Jeg elsker den!
Smaken er som baken. Det er et fritt land.
Sønnen min sa:
"Hvis mamma ikke kan forlate rommet,
hvordan får hun vite om jeg overholder husarresten?"
Jeg sa:
"Du er intelligent og en god slåsskjempe!
Du er den utvalgte!
Det blir du som frigjør menn en dag.
Du har rett. Jeg passer på deg, kompis.
Hvis mamma spør, sier du at du har husarrest
og savner Nintendoen din. Si det slik at hun tror deg."
Jeg vet jeg har feil.
Men jeg er stolt av sønnen min.
Jeg måtte gå på et annet møte på skolen for å snakke med offerets foreldre.
Mitt favorittbytte.
Jeg kom som en ræv til skolen.
Virkelig hoven. Vi hadde vunnet!
Jeg var drittal og nedlatende med foreldrene til den ungen.
Som "Vel, hallo, der...
Jeg beklager det med barnet deres.
Se på det. Som en fordømt sandsekk!
Men hva kan jeg gjøre?
Når du har sluppet løs Kraken, er det ingenting å gjøre.
Meld ungen deres på en aktivitet.
Ballett, han er en pyse uansett."
Jeg traff foreldrene til gutten.
Moren heter Maria del Socorro.
Hun introduserte seg selv.
Hun sa: "Hyggelig, jeg heter Coco."
Jeg sa: "Du skremmer meg!"
Jeg skulle til å forklare at jeg er komiker og et rævhøl.
Og læreren...
"Nei, hun heter Maria del Socorro."
"Å, ok.
Takk. Jeg trodde hun var i slekt med en fyr
som skremte meg da jeg var barn."
Guttens far
heter Agropine.
Glem det, for faen.
Kanskje jeg tar feil,
men jeg tror virkelig
at hvis du har et så forferdelig navn, må du advare folk på forhånd.
Du treffer noen
og sier: "Hei. Beklager, navnet mitt er rart.
Ikke le."
Så du kan forberede deg.
"Ok, jeg er klar."
Men denne idioten bare plumpet det ut.
Han sa: "Hei, hvordan går det? Jeg er Agropine."
Jeg sier:
"Agropine? Du kødder!
For et jævla pokémon-navn!
Og fyren blir sint!
Han er alvorlig...
"Hva er så moro med det?"
Jeg sa: "Virkelig?
Jøss!"
Møtet begynner.
Foreldrene til gutten var der,
de to ungene, læreren, rektor, psykologen...
Kroppen min var der,
men ikke hodet.
Jeg kunne ikke slutte å tenke:
"Faen! Så nitrist å hete Agropine."
Stakkars fyr.
Høres ikke det ut som et jævla stygt tre?
Hva skal dere kjøpe til jul?
En furu?
Eller en agropine?
Det høres ut som om det er på salg.
Høres ut som en nasjonalitet.
Du møter flere fyrer.
De sier: "Vennen min er meksikansk. Han er fra Mexico.
Den andre vennen min er fransk. Han er fra Frankrike.
Og han her heter Agropine.
Han er fra Nord-Agropistan, et land
i krig på Balkan."
Det høres ut som en ny religion.
Du møter noen kompiser.
En av dem sier: "Broren min her tror ikke på jomfruen eller helgener.
Han er agropiner."
Du sier: "Jeg respekterer det. Jeg har andre venner som er agropinere."
Han er syvendedagsagropiner, noe slikt.
Jeg tenker på slikt under møtet.
Dere tror meg ikke,
men jeg har jobbet med teksten til den agropistanske nasjonalsangen.
Kanskje tar jeg feil, men jeg mener
at den burde være en militærmarsj
som egger til krig, noe som...
"Vi er alle agropinere..."
Jeg tenker på alt dette tullet
når læreren bringer meg tilbake til jorda
og spør:
"Er du enig i det?"
Jeg har årevis med erfaring med ikke å følge med.
Så jeg sa: "Hvilken av alle mulighetene?"
Hun sa: "Den eneste vi har snakket om.
Den som han foreslo."
Jeg sa, "Æh, greit.
Det er ok akkurat som... sa.
Min venn her."
Læreren skjønte tegninga med en gang og angrep meg.
"Si navnet."
"Franco, hva heter du?"
Og Agro blander seg inn.
"Si navnet mitt uten å le."
Og jeg...
... tenker at "vi er alle agropinere".
"Si navnet mitt uten å le!"
"Jeg klarer ikke!"
"Agropine!"
Og fyren blir sinna.
Det latterlige rævhølet ypper til bråk.
Elegant, men han gjorde det.
Han sa: "Takk Gud
for at vi er på skolen til guttungen, for det vil være en føderal forbrytelse.
Ellers ville jeg slått ut tennene dine her og nå."
Jeg sa: "Å, jeg er så redd."
Han sa jo at han ikke skulle det.
Jeg kan også være tøff i kjeften.
Hadde han sagt "bli med utenfor", ikke ett ord.
Jeg ville blitt inne.
Jeg ville stått i døråpningen. "Hva vil du, rævhøl?"
"Ulovlig."
"Jeg kan stå her hele dagen. Jeg er komiker, kyss meg i ræva.
Du må på jobben, Agropine Incorporated eller noe."
Unnskyld hvis det er en Agropine i salen.
Du vet allerede at du har et jævla fælt navn.
Dere tror at dette er en sketsj, men jeg sverger på
at jeg ikke kan si Agropine uten å le.
Bare hør.
Hvis du har en dårlig dag,
kjæresten har forlatt deg, du har fått sparken,
du har tannpine...
... noe ille, og du vil smile,
utfordrer jeg deg
til å stå foran et speil
eller ta en selfie-video...
Si det tre ganger uten å le:
"Jeg har en nær venn som heter Agropine."
Hashtag Agropine-utfordring.
Hvis dere sender det via Twitter, retweeter jeg det, for faen!
Jeg var på tur hjem, seirende..
så sa læreren:
"Vi er ikke ferdige ennå."
Auda!
"Det er et annet problem med ett av barna dine."
Jeg snudde meg mot ungen. "Hva har skjedd?
Hvem har du slått ned nå?"
Hvem har Mr. Knock Out gitt en lærepenge i dag?
Hvem har sjef Juling servert salat til?"
Jeg har flere der den kom fra.
Læreren sa til meg: "Nei, datteren din har gjort noe."
"Den lille jenta mi?
Hun gjør aldri noe galt."
Hun sa: "Datteren din
har sloss med bestevenninnen sin."
"Ok.
Takk.
Har datteren min vært i nevekamp?"
Hun sa: "Nei."
Problemet var at datteren min fornærmet sin beste venninne.
Da hun sa at datteren min hadde fornærmet en annen jente,
tenkte jeg: "Det får jeg skylda for."
Jeg kunne forestille meg oppstyret hjemme,
min kone med intravenøst drypp, stakkars, som kjeftet på meg...
"Ser du? Du og dine fordømte videoer.
Jeg har sagt at du ikke skal øve hjemme.
Banning og vugariteter.
Forbannet sier jeg: "Det setter mat på bordet.
Men når jeg betaler regningene, er jeg ikke vulgær?
Jeg var så godt som skilt.
Men først spurte jeg:
"Hvilken fornærmelse brukte jenta mi?"
Læreren tok frem en notatbok som om det rævhølet ikke husket det.
"Jenta sa,
og jeg siterer:
'Du er indiansk og verdiløs.'"
Jeg kjente meg bedre: "Det der kommer ikke fra meg."
Dere kjenner meg.
Hvis datteren min hadde sagt:
"Du er en tispe og et jævla rævhøl". Min feil.
Men dere må være enige i at "indianer" og "verdiløs"
er fornærmelser som brukes av kvinner.
Jeg dro hjem og følte meg bra.
Jeg kom frem med boksehanskene på!
Jeg kastet skolesekken. "Ser du hva du har gjort, for faen?
Hva du har lært min lille prinsesse?
Du lager ikke engang videoer!"
Men kona mi, en kvinne,
tok kontroll og roet ned situasjonen.
Hun kjeftet på jenta mi.
Hun sa: "Kjære, ikke snakk slik.
Du er en dame som moren og bestemødrene dine.
Vi har oppdratt deg rett.
Faren din bruker slike ord på jobben
fordi han er komiker,
og han er en dust
som ikke har gått på college."
Jeg ble sint, for hvis jenta er problemet, hvorfor angriper hun meg?
Så jeg avbrøt. Jeg sa: "Frue?
For det første
vet du at jeg gikk på college. Vi møttes der.
Du vet at jeg tok ikke bare ett, men tre fag.
Jeg jobber ikke med noen av dem, takk og lov!
For jeg fullførte ingen av dem.
Jeg gikk på college, jeg fullførte ikke."
Hun sa til datteren min: "Du har husarrest.
Ikke noe internett hele måneden,
ikke Netflix, ikke YouTube,
ingen dukker, ingenting.
Du har husarrest i én måned så du lærer å oppføre deg."
Datteren min spurte kona mi:
"Virkelig husarrest, eller som broren min?"
Jeg sa: "Hold kjeft!"
Jeg sa:
"Ikke sladre, vi snakker utenfor."
Men hun er tross alt kvinne, hun sa: "Hvis jeg taper, tar jeg noen med meg!"
Jeg skal ikke tape alene!"
Datteren min skulle til å gå,
men kona mi spurte henne:
"Hei, hvor skal du? Kom tilbake!
Hvor har du hørt de fornærmelsene?"
Jeg smilte.
Datteren snudde seg mot meg,
sperret opp øynene som om hun ba meg om hjelp.
Jeg gjør hva som helst for henne.
Jeg sto ved siden av henne,
la hånden min på ryggen hennes og sa: "Slapp av, du har allerede husarrest.
Pappa og mamma vil vite hvor du har hørt de ordene
og løse dette problemet.
Hvis du har hørt dem fra pappa, blir ikke pappa sint,
for pappa elsker deg.
Selv om pappa er en uutdannet dust.
Men hvis du har hørt dem fra mamma,
blir ikke mamma sint, heller,
for mamma tok eksamen.
To bachelorgrader og én master.
Hun jobber ikke, et rævhøl betaler regningene,
men mamma tok eksamen.
Mamma gikk på universitetet."
Jeg sa: "Så, kjære...
Dette er et trygt sted. Fortell mamma og pappa
hvor du har hørt de fornærmelsene."
Min kone så henne rett i øynene.
Datteren min snudde seg mot meg. Jeg støttet henne.
Datteren min smilte
og inntok en frekk kroppsholdning mot moren.
Og med et smil på leppene sa hun:
"Fra pappa."
Jeg tenkte: "Fordømte Judas!
Nå har du husarrest i to måneder! Det skal nok lære deg ikke å lyve."
Hun gikk på rommet sitt.
Min kone skulle til å kjefte på meg, så jeg øket smertemedikamentene i dryppet.
"Klokka er fire. God nattt. På tide å sove."
Jeg gikk på skolen med datteren.
Jeg sa: "Kjære,
her i huset banner vi, men vi lyver ikke.
Dere har kanskje ikke hørt det, men hos meg, bare stikk innom,
har vi nulltoleranse for løgn.
Iverksatt av meg.
Jeg lyver aldri.
Ikke fordi jeg er så bra, ikke misforstå.
Jeg lyver ikke, for jeg er for lat til å huske hva jeg sa.
Man trenger god husk for å lyve.
Når du lyver til kona,
sier hun: "Ok, alt er greit."
Men hun spør deg igjen seks måneder senere.
"Hva skjedde den dagen du kom sent hjem?"
Du tenker: "Faen, jeg husker ikke!"
Kona di husker. Hun har skrevet ned alt.
Derfor lyver jeg ikke hjemme.
Så jeg kjeftet på datteren min.
Jeg sa: "Dette er siste gang
jeg hører deg si 'indianer' på en nedsettende måte."
Det har ingenting med peyote å gjøre. "Som en fornærmelse."
Jeg sa til datteren min at jeg var sint.
Jeg sier det,
"indianer" må utslettes som fornærmelse.
Det er enkelt å kalle en annen meksikaner for "indianer".
Vi kan ikke gjøre det.
Indianerne er de innfødte.
Og vi er ærlig talt alle indianere.
Alle sammen!
Jeg sier det igjen om dere tenker:
"Ja, jeg kjenner noen." Nei, du også, din jævel!
Alle sammen!
I årene våre har vi i det minste én dråpe blod
fra aztekerne, toltekene, chichimecaene, tlahuicaene eller mayaene.
Hvis vi rister på familietreet,
detter det ned en indianer.
Jeg bryr meg ikke om hvor hvit du er i huden,
hvor blond du er,
vi er alle indianere, ok?
Takk! Jeg mener det.
Jeg vet ikke hvordan det er her i Mexico City,
men i Monterrey, hvor jeg bor,
viser det seg at vi er europeere!
Ja.
Når noen spør hvor de er fra,
sier de: "Jeg ble født her."
"Så du er meksikaner."
"Nei. Jeg ble født her, men
jeg er spansk på farssiden.
Min fars etternavn er katalansk.
Og min mors etternavn er fransk.
Fra en region som heter Bordeaux.
Så jeg er fransk-katalansk.
Men fjeset ditt er fra Tenochititlan, din kødd.
Ikke vær slik en fordømt snobb.
Jeg forklarte datteren min det.
Jeg sa: "Kjære, faren din er stolt over å være indianer.
Jeg er 50 % tlahuica
og 50 % ukjent."
Min teori er at under andre verdenskrig
knullet en japaner en indianer, og det er slik...
blandingen ble laget.
Så jeg sa: "Kjære, faren din er indianer.
Broren din er indianer.
Besteforeldrene dine er indianere.
Din tante Juanita er veldig indianer."
Jeg har en svigerinne.
Når hun danser, regner det.
Men det burde ikke være en fornærmelse.
Jeg sa til jenta mi: "Ikke si 'indianer' som en fornærmelse,
og ikke si til folk at de er verdiløse.
Særlig ikke til verdiløse folk.
Verdiløse folk er aggressive.
De slår ut tennene dine!"
Jeg spurte datteren min:
"Hvorfor slåss du med bestevenninna di
hvis hun er bestevenninna di?"
Hun svarte alvorlig:
"Ikke ta det ille opp, men det er mitt problem."
Jeg visste ikke hvordan jeg skulle forholde meg.
Alt jeg gjør som far,
er basert på hva foreldrene mine gjorde med meg, ok?
Jeg snakket aldri slik til min mor.
Jeg har ingen referanser.
Hvis jeg kom hjem med blått øye
for ørtende gang,
og min mor spurte:
"Hva skjedde på skolen?"
Og jeg sa: "Ikke ta det ille opp,
det er mitt problem."
Min kjære mor ville ikke ha smilt,
men sagt: "Jaså!
Nå har du to problemer.
Problemene dine formerer seg."
Og med tøffelen i hånden: "Si det til meg, eller til denne.
Spytt ut, du sønn av din jævla far."
Det er slik hun fornærmer meg.
Til dags dato!
Hennes favorittfornærmelser er "farpuler"
og "barnebarn av en tispe".
Svigermoren hennes er ikke dum.
Ja, det er der jeg har det fra.
Men jeg er en moderne far
fra denne dumme generasjonen som vil være venner med barna sine.
Jeg sa til datteren min: "Kjære,
ikke si det til meg.
Hvis du ikke stoler på meg nå,
si det når du stoler på meg.
Du har rett til et privatliv.
Jeg skal ikke snoke."
Den kvelden spurte jeg kona mi,
for hun fikk ikke sove.
"Jeg er ikke trøtt", sa hun.
Jeg sa: "Hva forventer du når du sover hele ettermiddagen?
Det er operasjonen, hva kan jeg si?"
Jeg spurte min kone: "Vet du
hva som har skjedd med datteren vår?"
Hun var svært alvorlig. "Ja.
Det var ikke bra."
Jeg sa: "Hva faen? Hva har skjedd?"
Hun sa: "Det er hennes problem."
"Hvordan vet du det?"
"Fordi jeg er moren hennes."
"Hyggelig. Jeg er Franco, faren hennes.
Jeg hadde noe med barna å gjøre."
"Ikke bland deg. Det er ikke din sak." "Det er allerede min sak", sa jeg.
"Det er en jentegreie", sa hun.
"Nå er det unisex", sa jeg.
"Hva har skjedd med datteren min?" "Hvorfor vil du vite det?"
Fordi det er et møte i morgen om dette,
og fru Operasjon skal ikke delta.
Jeg vil vite hva det er."
Så hun plapret ut med det.
Dette skjedde i fjor, ok?
Alt dette skjedde i fjor.
Jeg var i Monterrey. Dette var i september i fjor.
Jeg skrev på en show til halloween.
Og de fortalte meg om dette.
Jeg husker godt at datteren min kom inn i studioet og sa: "Pappa,
ikke bruk dette i showet ditt."
Ja.
Dere kjenner barn!
Men nei. Jeg sa nettopp at vi ikke lyver hos meg.
Jeg var ærlig med henne.
Jeg sa: "Vel.
Visst faen skal jeg bruke det.
For det første er det en god historie.
Dessuten har jeg ikke materiale til neste år.
For det tredje er det i din interesse. Dette skaffer deg leker.
Så hun gav meg tillatelse.
Dette skjedde på skolen, ok?
Datteren min har gått på den samme skolen
siden barnehagen.
Da alt dette skjedde,
gikk hun i andre klasse.
Hun har vært venner med to barn helt siden barnehagen,
den tidligere bestevenninnen som hun kranglet med,
og en gutt som er en slags venn og kjæreste.
Dere ler. Jeg synes ikke det er morsomt!
De av dere som har døtre, forstår.
Døtre er som prinsesser, ikke sant?
Jeg begynte å tro på kjærlighet ved første blikk da hun ble født.
Første gang jeg holdt henne, sa jeg: "Jeg vet ikke hvem du er,
men jeg er slaven din på livstid!"
Som mann er det enkelt å overgi seg til datteren sin.
Hun er den eneste kvinne uansett hva hun gjør.
Jeg elsker henne til døden, ok?
Hun kan ikke bedra deg med en annen far.
Hun vil alltid være datteren din.
Datteren din er motoren, drivstoffet, livsviljen din.
Prinsessen din.
Og det er alltid en jævel av en venn
som har en sønn på din datters alder,
og han kommer på besøk med dritten sin
og viser ham frem som om...
"Hæ?"
"Hva vil du, rævhøl?"
"Ikke bli sint, men kan du forestille deg...?"
"Jeg forestiller meg litt av hvert, det er jobben min."
"Ikke bli sint, Diablo!
Jeg sier bare tenk om...
...når datteren din og sønnen min blir voksne,
hva om...
...de giftet seg?"
Jeg sa: "Hva om de ikke gjorde det? Drittungen din er skikkelig stygg!
Du er en idiot, og sønnen din er sjeløyd.
Jeg vil ikke ha de genene her.
Så du og titt-i-kryss kan ta dere bak!
Og vis prinsessen min litt respekt!"
Men, vel...
...datteren min har en kjæreste.
Jeg liker ham til og med.
Jeg vil hate ham, men jeg kan ikke.
Han er en flott gutt.
En dag, hvis Gud vil, blir han en stor mann.
Han er best i klassen.
Han er den smarteste ungen på trinnet.
Han er nerd. Hva mer kan jeg be om?
Den dritten vil gjøre oss rike.
Jeg lar ham ikke date datteren min,
jeg investerer i pensjonistilværelsen min.
Selv om jeg kan fortelle hva som skjedde,
fikk datteren min meg til å sverge på
at jeg ikke skulle si navnet på kjæresten og den tidligere bestevenninnen.
Det er et løfte jeg skal holde.
Så jeg har gitt dem dekknavn.
Vi kaller gutten for Lorte...
Og den tidligere venninnen for Shitelle.
Så Lorte...
...Shitelle...
...og prinsessen min
har vært venner siden barnehagen.
De har vært venner i fem, seks år.
De er syv år gamle.
Så de har vært venner hele livet.
De har alltid vært sammen.
De gjør alt sammen.
Lekser, friminutt,
samme fritidsaktiviteter.
På fredager drikker mødrene deres seg fulle sammen.
De sier at de drikker kaffe.
Hittil har jeg ikke sett
en eneste kopp kaffe hjemme.
Men jeg har sett faen så mange isede glass.
Jeg sier ikke noe, men det ser ikke ut som kaffe.
Barna er alltid sammen.
Paret og venninnen.
Problemet var det Shitelle sa
til prinsessen min på en mandag:
"Hei, venn...
Jeg sier dette så du får høre det fra meg."
Dere kvinner ser vel at det kommer en krangel?
Mennene tenker: "For en god venninne!"
Det funker annerledes med jenter.
"Hei, venn, jeg sier dette så du hører det fra meg.
På lørdag
gikk Lorte og jeg
på kino sammen.
Som venner, bare.
Før kinoen tok vi en brus
og snakket om deg!
Selvsagt snakket vi om deg.
Dette og hint og bla, bla.
Én ting førte til en annen,
og Lorte tilsto at han er forelsket i meg.
Han sa at jeg er den peneste jenta på andre og tredje trinn.
Han spurte om vi skulle bli sammen.
Jeg sa at jeg måtte tenke på det.
Etter filmen sa jeg ja.
Nå er han kjæresten min.
Vi er veldig lykkelige.
Vi elsker hverandre høyt.
Jeg spør deg, som min beste venn,
om å tre tilbake og la oss være lykkelige."
Datteren min svarte:
"Du er en verdiløs indianer!"
Det var feil.
Men helt treffende.
Hora fortjente det. Man gjør ikke slikt.
Man gjør ikke slikt mot venner.
Det var da jeg forsto
at de hadde knust min datters hjerte.
I sitt syvende år
har hun fått tre av de verste erfaringene.
Hennes livslange kjæreste
forlot henne for hennes livslange venninne.
Det er ikke kult at datteren min gråt.
Hun gikk på rommet sitt,
hun ville ikke bli med i parken,
for de knuste hjertet hennes.
Dere kan si hva som helst til meg,
jeg bryr meg ikke.
Jeg kommer ikke på en fornærmelse som jeg ikke har hørt.
Jeg bryr meg for faen ikke.
Men når de sårer barna dine,
er det en annerledes smerte.
Et raseri og en maktesløshet som jeg aldri har kjent.
Jeg var så forbannet.
"Faens Lorte!
Din tid er omme, rævhøl!"
Jeg ringte manageren min, for faen. "Brian!
Skaff meg to femteklassinger
som vil tjene 500 dollar.
Jeg trenger to femteklassinger,
en tom lagerbygning,
et jævla lass med industritape,
et klovnekostyme, hvit papp, svart tusj
og en hvit kattunge."
La meg forklare.
Planen min var
å binde Lorte til stolen
i en forlatt lagerbygning.
Lyset er av.
Jeg lar ham mørne i sin egen frykt
i tre, fire timer.
Plutselig slår en lyskaster seg på,
undertegnede trer frem
og stryker en hvit kattunge.
Og med stemmen til en James Bond-skurk
sier jeg til ham:
"Så, Lorte...
Liker du å leke med hjertet til småjenter?
Møt mine to venner.
De to femteklassingene kommer inn.
Det er ikke noe for dere,
men for en andreklassing er de to jævla udyr!
Og for ytterligere å skremme ham er én av dem utkledt som klovn.
Den andre holder en hvit papplate med sorte bokstaver som sier "Over".
Jeg sier: "Hør, Lorte...
Dette er vennene mine.
Klovn og Over.
En av dem skal kødde med deg i dag!"
Takk.
Det var planen min.
Men min kone var ikke enig!
Hun er rar.
Derfor må hun opereres.
Hun sa: "Ikke bland deg.
La henne lære av dette."
"Hva skal hun lære", sa jeg.
"De knuste din datters hjerte, for faen!
Det er det verste som kan skje når du er syv."
Hun sa: "La henne være. Det er hennes introduksjon til kvinneverdenen."
Jeg sa: "Hæ?"
Hun sa: "Tenk. Ikke bruk magen."
"Hva har magen min med dette å gjøre?
Sier du at jeg er feit?"
Hun sa: "Tenk, ok?"
Du er impulsiv. Tenk i to sekunder.
Datteren din er en kvinne, ok?
Dette er ikke siste gang
hun gråter over en mann og dritten hans.
Og det er ikke siste gang en venn forråder henne.
La henne bygge opp et forsvar,
en rustning, et emosjonelt skjold.
For dere menn
er dette det verste som kan skje.
For oss kvinner
er dette en tirsdags morgen."
Det er skremmende.
Dere ser på meg og skjønner det ikke,
men jeg liker å se meg rundt når jeg forteller denne vitsen,
for de fleste kvinner,
bevisst eller ubevisst,
nikker med hodet slik...
Som om de husker et gammelt sår.
"Ja, Martita, den hora, i sjette klasse."
Kvinner ser på dette som en lærepenge!
Hun sa: "Ikke bland deg,
det er hennes introduksjon til livet som kvinne.
Jeg sier det igjen siden du er så sta,
hold deg unna."
Hjernen min hørte "gjennomfør planen".
Neste dag
gikk jeg til min datters skole for å blåse ting ut av proporsjoner.
Jeg kom i samme antrekk som jenta mi for å se skummel ut.
Shitelle i bakgrunnen,
ved drikkefontenen, hun drikker som det dyret hun er.
Jeg spurte datteren min: "Er det Shitelle?
Hun ser verdiløs ut.
Men ikke si det til henne."
Og faren til Lorte kommer
og hilser som om vi er venner.
"Hvordan går det, Franco?" Jeg sa: "Hva faen?
Jeg er Mr. Escamilla for deg, din dritt."
Han sa: "Har du et øyeblikk?"
Jeg sa: "Jeg har to minutter.
Sønnen din har ikke så lenge."
"Hva mener du?" "En forestilt, hvit kattunge.
Det gir ingen mening nå, du forstår når du ser vitsen.
Men kattungen drar nå."
Dere så den, rævhøl!
Jeg ser den også av og til. Ikke vær redd.
Han heter Mr. Bart.
Han sa: "Har du et øyeblikk?" "Ja, hva skjer?"
"Vet du hvorfor datteren din ikke vil være venner med sønnen min?"
Jeg sa: "Å ja."
"Hva har skjedd?"
"Vet du ikke det?"
Kanskje fordi... sønnen din er en kødd
som ikke respekterer kvinner, derfor snakker vi ikke med ham."
Jeg inkluderte meg selv, for et rævhøl!
Han sa: "Men det er ikke rettferdig,
for Shitelle var hos dere på søndag,
og datteren din sa at hun var lei av sønnen min.
Hun ville ikke være venn med ham lenger. Hun ba Shitelle om å si til ham
at hun ikke vil treffe ham igjen."
Jeg sa: "Det er drittpreik! Det var ikke slik.
Sønnen din og Shitelle
dro alene på kino på lørdag."
Han sa: "Hvordan kan det ha seg når de er syv år gamle?"
Jeg hadde ikke tenkt på det.
Kanskje det er logisk for dere,
men sett dere i mine sko.
Da jeg hørte det, ble jeg forbannet og tenkte ikke.
Jeg skjønte ikke at Shitelle hadde funnet på det!
Hele den perfekte, machiavelliske planen
som fikk to 36 år gamle menn til å krangle,
var planlagt av en syv år gammel jente
for å stjele bestevenninnens kjæreste.
Faens kvinnfolk, de er gale!
Jeg ringte kona mi for å fortelle hele dritten.
"Du!
Du skulle sett hva som skjedde!"
Jeg fortalte henne alt. Hun var rolig.
Hun sa: "Jeg sa at du ikke skulle blande deg.
Det var åpenbart mistenkelig.
Kom hjem, er du snill,
og ikke snakk med noen."
Og hjernen min hørte:
"Gå og gjør denne dritten verre."
Jeg er ikke stolt av det jeg sier nå.
Jeg tok feil. Jeg må si det.
Jeg ba foreldrene til Shitelle om å ta seg bak.
Jeg sa de var verdens verste foreldre.
Jeg visste ikke at de lå i skilsmisse.
Jeg sa: "En dag blir dere skilt
på grunn av den faens drittungen!"
Jeg sa det til jenta: "Det blir din feil!"
Foreldrene dine vil skille seg, og det er din feil!"
Moren gråt.
Skolens vekter kom for å roe meg ned.
Jeg sa: "Ikke rør med, din dritt! Du er ikke ekte politi, for faen!
Min fetter i militæret gir deg grisebank."
Lorte kom for å roe meg.
En syv år gammel unge!
Han kom og sa at han var flau.
"Sir, jeg hørte det akkurat.
Jeg sverger på at det ikke er sant.
Jeg liker datteren din. Hun er min beste venn.
Jeg vil alltid snakke med henne.
Hun er alt for meg, sola mi, månen min..."
"Hold kjeft, for faen!
Du snakker om datteren min.
Men vi er ok, ikke vær redd."
Jeg ringte manageren min. "Brian, avlys alt.
Bæsjen er reddet, jeg gjentar, bæsjen er reddet.
Betal de to ungene
og eieren av lageret.
Returner klovnekostymet, jeg beholder kattungen."
Og mens jeg ble kastet ut...
Jeg har fremdeles ikke adgang til skolen.
Det er greit.
Jeg må ikke gå på møter.
Min kone sier: "Det er et møte..." "Jeg skulle ønske jeg kunne...
men jeg kan ikke gå.
Jeg har vitner.
Lorte gjorde en heltegjerning.
Foran alle i klassen,
Shitelle og foreldrene sine,
undertegnede, lærerne,
foran alle
gikk Lorte ned på kne
og ba datteren min om å tilgi ham,
og han gav henne en teddybjørn.
Ja, mange gjør det.
Nei, dere ser det ikke fra min side.
For jeg så med skrekk
en syv år gammel gutt
som ba om tilgivelse
og ydmyket seg selv
for noe han ikke hadde gjort.
Jeg klemte ham med tårer i øynene.
Jeg sa:
"Velkommen til livet som mann."
Jeg heter Franco Escamilla. Takk, dere.
Gud velsigne dere!
Jeg vil introdusere dere for noen som er viktige for meg.
The Diablo Squad. Gi dem en applaus!
Takk for at dere deltok i denne drømmen!
Jeg er Franco Escamilla, dere har gjort meg glad.
Takk for denne historiske kvelden!
Gud velsigne dere! Farvel!
Tekst: Linda Hansen