Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- NETFLIX מציגה -
"... אבל נשללת אפשרות של גשמי זלעפות.
במונחים מטאורולוגיים,
אנחנו צריכים לדבר על הגעתה של סופת ברקים
שתתחולל לאורך השליש הצפוני של חצי האי.
אי היציבות האטמוספרית הגדולה
יצרה תאי על שונים ברוטציה מתמדת.
המכון המטאורולוגי הלאומי חוזה שיהיה ניתן לראותם מהלילה,
ושהם יישארו במשך 72 שעות
ויגרמו לגשמים חזקים
שעשויים לגרום לתקלות במכשירי חשמל ולבעיות תקשורת.
על כן, פיקוד העורף קבע כמה כללים
כאמצעי זהירות להגנה על אנשינו."
אנחנו יכולים לשדר עכשיו את כתבת החירום עליה הודענו קודם,
שהגיעה אלינו מברלין.
במרכז הכתבה נמצא כתבנו המיוחד, חוזה מריה סילס.
"שגרה מוחלטת ברחובות מזרח ברלין עם רדת הלילה.
רק מעט צופים הגיעו לשער ברנדנבורג.
במערב, בצ'ק פוינט צ'ארלי, נקודת המעבר בין שני החלקים של ברלין,
מגיעים הצופים הראשונים ומצלמות הטלוויזיה הראשונות.
זמן קצר לפני חצות, כאן בנויקולן,
הגבול נפתח בצורה לא רשמית
לכל הגרמנים מהמזרח שרוצים להגיע לכאן, למערב.
מזה 27 שנה, זאת הפעם הראשונה
שחומת ברלין כבר לא קיימת
עבור אזרחים מגרמניה האחרת.
תשעה בנובמבר, 1989..."
"זיכרונות...
לפעמים את מדמיינת אותי,
אני הולך רחוק מדי.
את קוראת לי,
אני לא שומע מה את אומרת.
ואז את אומרת, לך לאט,
אני נופל מאחור,
היד השנייה נפתחת.
אם הלכת לאיבוד את יכולה לחפש ותמצאי אותי,
פעם אחר פעם
אם תיפלי, אני..."
אימא,
הרסת לי את ההקלטה עכשיו.
אני הולכת לעבודה.
אל תישאר עד מאוחר מדי, יש לך בית ספר מחר, בסדר?
בסדר.
אה, ניקו, הקלטת את הקלטת שלי?
כן.
היי...
- אני אוהב אותך, אימא -
- הרץ לאחור -
לא!
לא, לא!
גברת ווייס.
היי, חכה!
חכה!
אוי, לא!
עזרה!
אני צריך עזרה!
ניקו!
אמבולנס! רופא!
תתקשרו לאמבולנס.
אני צריך עזרה!
בוקר טוב, חמודה שלי.
היי...
היי!
בואי הנה!
איך ישנת?
אני לא אוהבת את הבית הזה. הוא קר.
את כאן רק לילה אחד.
אני רוצה חדר משלי.
בקרוב יהיה לך.
בסדר?
קדימה, בואי.
שלום, יקירי. אתה שם? תאכלי, גלוריה.
בטח, הקדמתי את הטיסה שלי.
יש לי פגישות לאורך כל היום, הם רוצים לחזור על המטרות.
הם אומרים שאנחנו לא מוכרים מספיק חבילות ביטוח.
רק רציתי להודיע לך שאני אאחר. -כרגיל.
אבא, אני רוצה לראות אותך. -אני אפצה אותך. עכשיו תתוודי.
בסדר, ישנתי איתה.
ישנתן יחד?
כן, ישנו יחד.
ידעתי. תעבירי לי אותה. -חכה רגע.
גלוריה, תדברי עם אבא.
שלום, אבא.
שלום, מה שלום המפלצת הקטנה שלי?
הכל מריח כמו צבע.
תראי שבקרוב יהיה לך הרבה יותר טוב בעיר, בסדר?
הפגישה כבר התחילה? -הם מחכים לך.
לקוח חדש מגיע מחר, מר ולסקז.
אוקיי, תרשמי. -בסדר.
יקירה, את יכולה להעביר לי שוב את אימא, בבקשה?
הוא רוצה לדבר איתך. -כן?
קדימה.
היי.
אולי תזמיני את אייטור לארוחת ערב? -אני אזמין אותו עכשיו.
היי, אני אוהב אותך.
גם אני אותך. נשיקה.
מה את עושה, אימא?
הסערה.
היא זהה.
היא זהה לזו שהייתה לפני שנים.
טוב,
אני הולך לעבודה.
אני אחזור בקרוב.
אל תעשני יותר מדי, בסדר?
בזהירות.
רציתי לשאול... -קדימה.
אה... אנחנו יוצאות עכשיו,
אז תוכל לנעול את הדלת כשאתם מסיימים, ולהשאיר את המפתח בבית ממול?
בוקר טוב, שכנה.
בוקר טוב. -איך הולך?
אם הייתי נוסעת והייתי רואה שאתה נוהג בזה, אני נשבעת שהייתי יורדת מהמטוס.
איפה בעלך?
הוא ישן בסביליה.
אה, כן? -כן.
הוא רוצה להכין ארוחת ערב היום, מה אתה אומר?
טוב, אני חושב שהוא ממש חוצפן, אבל... -די!
חוץ מזה, אני טס למארסיי,
ואני חושב שאגיע לכאן עד הערב, אז... -יופי.
כן. -תזמין את אימא שלך, אם היא רוצה.
בטוח? -זה יהיה מעולה. אני אשמח לראות אותה.
בסדר. -טוב, זה הכל.
להתראות. -להתראות.
קפטן!
"סופת הברקים צפויה להתחיל בעוצמה בשעת לילה מוקדמת,
ותימשך 72 שעות לפי ההערכות."
זאת הפעם הראשונה שאסטרו-פיזיקאים
מסכימים לגבי הטבע החריג של תופעה שנראה שחוזרת על עצמה,
מפני שב-1989 הייתה סופה דומה מאוד,
עם מבנה סימטרי...
לא ידעתי שחזרת.
החופשה שלי הייתה קצרה, אבל אינטנסיבית.
מה קרה לך? עקץ אותך יתוש טרופי?
או שהבאת הביתה מישהו במזוודה שלך?
איך הבית החדש?
מתי אמרתי לך שעברנו?
חצי מבית החולים יודע.
טוב, אבל למען האמת הכל היה מהיר מאוד.
הבעלים עזבו את הבית לפני שנים, היא מיהרה למכור אותו.
דרושה שם קצת עבודה, אבל זה הכל. אנחנו לא יכולים להתלונן.
אני יכול להתלונן. עומדים לפתוח לי את הראש.
אל תדאג. -לא?
ד"ר פל הוא המומחה הטוב ביותר בבית החולים לפתיחת גולגולת.
שלום.
טוב, אתה מוכן, מר מנדוזה?
בוא נעשה את זה.
בוקר טוב. -שלום, ד"ר.
מזל טוב על המאמר.
קראת אותו?
מה קרה עם גברת בלנקו?
היא פיתחה אליאסתזיה.
פציעה בתעלה הספינותלמית?
לא. היה צריך לעשות לה קורדוטומיה אנטרולטרלית.
הבנתי.
את יודעת, ככל שאני מכיר אותך יותר,
אני פחות מבין למה עזבת את לימודי הרפואה. -טוב...
גלוריה נולדה, ו...
אני לא אוהבת לעשות חצי עבודה, אתה מכיר אותי.
אז היה לך מזל.
שעזבתי את הלימודים.
אחרת, הייתי הנוירו-כירורגית הכי טובה בביה"ח.
שלום.
מה נשמע? -גרטה יכולה לבוא אלינו הביתה?
אם אימא שלה מסכימה. -אני בטוחה שהיא תסכים.
אני אתקשר אליה, בסדר?
בנות, מה סיכמנו?
אימא שלך לוקחת אותך לרופא השיניים.
אה, בסדר. בסדר.
בסדר, הבנתי.
את באה, קשקשנית?
להתראות, מירנדה. -ביי, גרטה.
את לא מסתכלת?
אני מבטיחה, אני לא מסתכלת.
בטוח שאת לא מרמה? -לא.
חכי.
כמעט...
מוכנה? -כן.
את רוצה לנסות? כן? בואי.
בחיי!
שלום.
את תעשי לי התקף לב. מתי הגעת?
לפני חצי שעה. -חצי שעה?
ואתה? מה אתה עושה?
מארגן את הספרים לספרייה שלנו.
מה זה?
תראה.
יצאת איתה כשנפגשנו, נכון?
נכון? -והפרצוף?
איזה פרצוף? -טוב...
תראי, את מקנאה. -לא!
ראיתי בעיניים שלך, קצת קינאת.
לא, לא, אני לא. -את מקנאה!
לא!
היא הייתה יפה מאוד. היא יפה מאוד.
בואי נראה. -כן.
אורסולה. אולי אתקשר אליה באיזה יום.
איזו יפה.
אוי, מה קרה כאן?
כלום. הייתי שם... -עם מה?
השלט.
תליתי אותו.
חיטאת את זה?
מותק, זה חתך קטן מאוד.
חיטאתי אותו והשתמשתי בפלסטר, ד"ר רוי.
זה תמיד הדליק אותי לחשוב שאחרי שתסיימי את הלימודים,
כולם יקראו לך ד"ר ורה רוי.
טוב, מספיק. בסדר.
כן. אוקיי, בואי נלך.
מה זה?
מדהים.
המצלמה הזאת חייבת להיות בת 20 או 30 שנה.
אוי...
אלה הקלטות.
זה היה כאן מאז שנות ה-80.
אולי נקרא לגלוריה ונבדוק אם זה עובד?
"אם הלכת לאיבוד את יכולה לחפש ותמצאי אותי,
פעם אחר פעם..."
את יודעת שהקלטת הזאת הוקלטה בדיוק בתאריך של היום, אבל ב-1989?
אימא...
ברצינות? -הרסת לי את ההקלטה.
שים עוד אחת. -זאת הייתה האחרונה.
מצא חן בעינייך?
מי תשמור אותה? מי תשמור אותה?
אני אתחיל להכין ארוחת ערב, כי הם יגיעו הנה בקרוב.
כן, כן. אני אלך להתקלח.
את רעבה?
"שגרה מוחלטת ברחובות מזרח ברלין עם רדת הלילה.
רק מעט צופים הגיעו לשער ברנדנבורג."
מה זה?
"בצ'ק פוינט צ'ארלי, נקודת המעבר בין שני החלקים של ברלין..."
אני לא יודע. -אין בפנים קלטת?
לא. -זמן קצר לפני חצות...
חוץ מזה, כבר לא משדרים באנלוגי.
הגבול נפתח בצורה לא רשמית בשביל כל הגרמנים...
זה לא הגיוני, דויד. אני מצטער. -לא?
שידור טלוויזיה מלפני 25 שנה?
אמרת שלום לקלרה?
זה לא היה שידור חוזר לזכר מה שקרה.
אני נשבע, זה היה כאילו הטלוויזיה התעוררה לחיים.
התעוררה לחיים? תשתה משהו.
התעוררה לחיים? -בדיוק!
את מקשיבה לבעלך המטורף?
אתם עדיין מדברים על הטלוויזיה?
בטח שכן!
תכסי את האזניים, מתוקה. -למה?
כי אני עומד לספר לאימא סוד.
אין סודות ביני לבין אימא.
אפילו לא אחד?
נו, מה אתה לא מבין?
אני הייתי מציאה טובה יותר. -אפילו אתה לא מאמין לזה.
היי, תפסיק לצותת.
הייתי מציאה טובה יותר, ונתת לי ללכת. למה?
מה אנחנו יכולות להגיד?
למה? כי יש דברים שפשוט נועדו להיות כמו שהם,
וזה הכל.
בסדר? -מה זה?
היד הזאת. -מה אכפת לך, קנאי?
אתם כבר מחזיקים ידיים. -אל תגזים.
מי רוצה בשר? -קלרה.
דרך אגב, למה אתם עדיין משתמשים בטלוויזיה הישנה הזאת?
אתה לא יכול להרשות לעצמך אחת חדשה? -אתה קורע מצחוק.
טוב, זה אייטור. -כל כך מצחיק.
צפינו בקלטות שמצאנו, זה הכל. היה שם ילד ששר.
ילד ששר? -כן.
את רוצה קצת, אהובה? -בטח.
תודה.
טוב, השם של הילד הזה היה... ניקו לסרטה,
והוא היה החבר הכי טוב שלי.
הוא אהב לנגן בגיטרה,
והוא תמיד אמר לי שהוא יהיה כוכב רוק.
אימא תמיד לקחה אותנו לבית הספר ביחד,
נכון? -כן.
עד ש...
השכן ממול...
הרג את אשתו.
אייטור.
וניקו ראה את זה.
אייטור, מספיק.
ואז הוא נדרס ונהרג.
זה היה לילה דומה לזה שיש עכשיו, עם סערה.
מספיק. -את זוכרת?
תהיה בשקט. -יום אחר כך,
ברק פגע בחומת בית הספר, ליד השעון,
ולא היה לנו חשמל למשך שבוע,
וגם לא היו לנו לימודים למשך שבוע. -תשתוק!
תשתוק.
מספיק.
אתה מפחיד את הילדה, אתה לא רואה?
זה בסדר, זאת רק סופת רעמים.
וברקים.
היא תיגמר בקרוב.
את רוצה לדעת סוד?
כן? תשכבי.
תראי.
כשהייתי בת שבע,
נורא פחדתי מסערות, בדיוק כמוך.
את יודעת מה עשיתי?
תראי.
לקחתי את תיבת המוזיקה של סבתא,
והסתכלתי על הבלרינה.
הסתכלתי עליה רוקדת, ושכחתי מהכל.
הסתכלתי עליה רוקדת ורוקדת,
עד שהייתי נרדמת.
את רוצה לנסות?
- אנחל פרייטו מתאבד בתאו -
זה כואב? למה שלא תלך לבדוק את זה?
ידעת שהוא התאבד שלושה חודשים אחרי שנכנס לכלא? תראי.
כתוב כאן שהיה לו בית מטבחיים,
ושהוא התכוון לקבור את אשתו מתחתיו.
מי מתוודה על משהו
שהוא התכוון לעשות אבל לא עשה, מפני שעצרו אותו עוד קודם?
למה שלא נשנה נושא?
מישהו שאומר מה הוא התכוון לעשות עם גופתו של אשתו,
אבל לא עשה, הוא לא רוצח רגיל.
עכשיו אתה פסיכולוג?
אני לא פסיכולוג, מותק, אבל זה מוזר, נכון?
אתה רוצה שאכבס את אלה?
אני אוהב שאת עושה את הפרצוף הזה כשמשהו לא מוצא חן בעינייך.
האף שלך מתקמט, עולה למעלה... -לא.
כן, כן. האף שלך נעשה ככה, מקומט, כמו פרצוף של ארנב.
אה, כן? -כן, ארנבון קטנטן ומכוער.
ארנבון מכוער. -מה זה?
שוב עישנת?
את שולטת בי?
מה אמרת?
את שולטת בי?
בחייך, מותק, אני צוחק.
את תמיד נופלת בזה. את מכירה אותי, אני אוהב בדיחות.
אתמול במלון בסביליה...
קניתי חפיסה... -אל תסביר.
עישנתי אחת וזרקתי את היתר.
אני נשבע לך. בואי נעשה משהו. -אוקיי.
תראי.
זהו.
כאילו לא קרה כלום. -בסדר.
כאילו לא קרה כלום. באמת? -כן, כן.
כן?
- ערבסקו -
אנחנו משדרים עכשיו את כתבת החירום עליה הודענו מוקדם יותר,
שהגיעה אלינו קודם מברלין...
"שגרה מוחלטת ברחובות מזרח ברלין עם רדת הלילה.
רק מעט צופים הגיעו לשער ברנדנבורג.
במערב, בצ'ק פוינט צ'ארלי, נקודת המעבר בין שני החלקים של ברלין,
מגיעים הצופים הראשונים ומצלמות הטלוויזיה הראשונות.
כצפוי, הראשונים להגיע רוצים לעבור את החומה,
אבל המשטרה מהמזרח עדיין לא מודעת לחידוש ב...
עד שלא תוסדר חקיקה חדשה,
שאר הגרמנים צריכים לבקש רשות לנסיעה לחו"ל,
אבל אין סמכות שרשאית לסרב לבקשה.
בנויקולן, הגבול נפתח בצורה לא רשמית
לכל הגרמנים מהמזרח שרוצים להגיע הנה, למערב.
מזה 27 שנה, זאת הפעם הראשונה
שחומת ברלין כבר לא קיימת עבור אזרחים מגרמניה האחרת.
תשעה בנובמבר, 1989,
הוא יום היסטורי עבור גרמניה ועבור כל אירופה.
בני הזוג האלה הגיעו עכשיו, והם לא מאמינים.
הם היו צריכים רק להציג את התעודה המזהה שלהם,
וקיבלו חותמת.
זאת הפעם הראשונה שלהם במערב,
אבל הם לא מתכוונים להישאר.
בביתם שבמזרח, בצד השני,
הבן שלהם מחכה, והם עובדים עד שמונה..."
- פעם אחר פעם -
"כשאני שוכב במיטה שלי,
אני שומע את השעון מתקתק
וחושב עלייך.
לכוד...
הבלבול..."
ניקו, אני הולכת לעבודה.
אימא, המצלמה מקולקלת.
אל תישאר עד מאוחר מדי, יש לך בית ספר מחר.
בסדר? -בסדר.
ניקו, הקלטת את הקלטת שלי?
כן.
היי!
שלום?
את שומעת אותי?
שלום?
את רואה אותי?
כן.
כן...
אני רואה אותך.
איך את עושה את זה?
איך אני עושה מה? -חכי רגע.
השלט הזה זהה לזה שיש בתחנת ולפינדה.
מה?
זה אותו שלט,
רק שחוק יותר.
זה אותו דבר.
ולמה יש לך אותו?
גנבנו אותו.
בעלי ואני גנבנו אותו.
אני לא מבין.
אייטור, שכן שלך, הכיר לי את דויד, בעלי.
והכרתי את אייטור באיצטדיון ולפינדה. -אייטור מדינה!
חכה, חכה!
אימא שלו לוקחת את שניכם לבית הספר.
אתה יודע איך אני יודעת?
אני יודעת כי זה כבר קרה.
מה כבר קרה?
מה זה? -צעקות מבחוץ.
לא, לא, חכה!
ניקו! ניקו, תחזור!
איך את יודעת איך קוראים לי?
כי פעם גרת כאן.
כאן? איפה?
משהו לא בסדר בבית ממול. -כן, אבל אל תלך. בבקשה,
אל תלך! -רגע,
אני חולם?
לא. חכה, תראה מה יש לי.
תראה, תראה.
אתה רואה?
אלה הקלטות שלי! איך השגת אותן?
ניקו, זה מפני שאני גרה בבית שלך.
זה הבית שלך, אבל בעוד 25 שנה. -מה?
חכה...
אני אראה לך משהו.
הנה, אתה רואה?
- ילד מת -
אתה רואה?
זה אתה, אם תצא החוצה.
לא, זה תרגיל. איך את עושה את זה? -לא!
לא, לא, זה לא תרגיל, זה אמיתי.
זה אמיתי. -את משקרת.
ניקו, חכה! תראה,
אני יודעת מה קורה בבית הספר שלך מחר.
בסדר? ברק יפגע בשעון שנמצא בכניסה לבית הספר.
החשמל ייפול בכל בית הספר, ושיעורים יתבטלו.
אם תישאר בחדר שלך, תראה שאני צודקת,
אבל אם תצא החוצה, מחר תמות.
ניקו. ניקו, ניקו, בבקשה!
בבקשה, אל תלך! אל תצא החוצה!
ניקו, בבקשה! חכה!
חכה! תישאר בפנים! ניקו, בבקשה, אל תצא החוצה!
אל תלך, מכונית תפגע בך!
כשתחצה את הכביש היא תפגע בך!
ניקו, בבקשה! בבקשה! לא!
כן?
מריה, זאת קלרה. הערתי אותך?
לא, בדיוק חזרתי מהעבודה.
אני לא מרגישה טוב, אז אחי יביא את הילדים לבית הספר, בסדר?
בסדר, תירגעי. אל תדאגי.
תרגישי טוב.
למה אתה ער?
אימא של אייטור לא מרגישה טוב, אז אחיה, רומאן, ייקח אתכם לבית הספר, בסדר?
היי,
ניקו...
אימא, חלמתי... בלי לישון.
אישה מהעתיד דיברה אליי דרך הטלוויזיה.
ורה! מחכים לך בחדר הניתוח.
למה הוא כאן?
מר מנדוזה סובל מאי ספיקה סרברו-וסקולרית.
ברור. ד"ר פל ניתח אותו אתמול.
מר מנדוזה הוא מטופל שלך.
מה?
ורה, אנחנו צריכים לפתוח אותו עכשיו.
ד"ר רוי, את מוכנה להתלבש?
איך קראת לי?
סליחה?
מה קורה פה?
מה זה? מה אתם עושים?
ד"ר רוי,
את מרגישה טוב?
קדימה, אנחנו מאחרים.
ניקו, זהירות עם הסקייטבורד. לפני כמה ימים...
אני אחזור בחמש, בסדר?
דוד רומאן, מה קרה?
אני לא יודע. בואו נשאל.
סליחה, גברתי, יש בעיה?
הסופה גרמה להפסקת חשמל. השיעורים מבוטלים.
אוי ואבוי.
קדימה, ילדים, נחזור הביתה.
שלום, גרטה. ראית את גלוריה?
איזו גלוריה?
גלוריה, הבת שלי. אני אימא שלה.
את לא זוכרת אותי? -לא.
שלום, מירנדה.
פאבלו, לך לשיעור.
אפשר לעזור לך?
כן, אני מחפשת את גלוריה. אוכל לראות אותה לרגע?
גלוריה...?
גלוריה. גלוריה אורטיז. גלוריה היא... מירנדה, אני ורה!
אני מצטערת, אני לא מכירה אותך.
אני מחפשת את הבת שלי.
השיעורים מבוטלים.
ניקו שכח את המפתח שלו, ואימא שלו ישנה.
קלרה,
אני חייב להגיע לשדה התעופה.
קדימה, ילדים.
שלום, לידיה. באתי לדויד.
אדון ולסקז? הוא מחכה במשרד שלו. תעברי, בבקשה.
דויד.
מה קורה?
לידיה לא מזהה אותי.
הלכתי לבית הספר של גלוריה, והיא לא שם. הם אמרו שהיא לא לומדת שם.
גם המורה שלה, מירנדה, לא מכירה אותי,
וחברה שלה, גרטה, גם כן לא יודעת מי היא.
איפה השארת את גלוריה? -סליחה, את לא גברת ולסקז, נכון?
דויד, מספיק. באמת. באמת, זה מספיק. אני...
אני עייפה מאוד, ברצינות.
בן זונה! זה חרמן. -מי זה חרמן?!
האמנתי לך לשנייה. טוב מאוד. -מי זה חרמן?
זה מספיק, דויד! זה לא מצחיק! -היי, בלי לגעת.
דויד, זאת אני! מספיק עם הבדיחה המזדיינת הזאת, דויד!
תגיד לי איפה גלוריה! -מספיק!
מי את, ומי זאת גלוריה?
גלוריה זאת הבת שלנו!
ניקו אמר לי שאתמול בלילה הוא שמע צעקות מהבית של מר פרייטו.
אישה צעקה. זה היה מפחיד.
אולי זאת הייתה גברת ווייס.
מה את חושבת, אימא?
ראית או שמעת משהו, ניקו?
לא, כי הטלוויזיה...
הסתכלתי מהחלון, אבל לא ראיתי כלום.
ריגלנו מהחדר שלי, ואת יודעת מה?
התריסים מוגפים וברונו קשור למלונה, מיילל ברעב.
מר פרייטו תמיד מאכיל אותו בבוקר, אבל לא היום.
אייטור,
אתה מאמין במסע בזמן?
- תחנת משטרה -
מה אני יכולה להגיד?
לא התחלתי בזה.
אני לא יודעת למה דויד...
או האנשים בבית הספר של הבת שלי מתנהגים כאילו אני מישהי אחרת.
אני יודעת שזה נראה כאילו אני משקרת, או כאילו אני משוגעת,
אבל הדבר היחיד שאני יכולה לחשוב זה שמדובר במתיחה של מישהו.
תוכל לעזור לי?
כן, אני יכול לעזור לך...
אבל קודם כל אני צריך לשאול אותך כמה שאלות.
מתי ראית את הבת שלך בפעם האחרונה?
אתמול בלילה.
היא פחדה.
היא פחדה מהסערה.
והאיש שאת אומרת שהוא בעלך?
דויד אורטיז הוא בעלי.
מה הדבר האחרון איתו שאת זוכרת?
זה גם כן היה אתמול בלילה.
האף שלך ככה, מקומט...
הוא שיקר לגבי משהו מטופש.
- ערבסקו -
הוא עישן שוב.
זה הכל?
אני לא מבינה את השאלות.
אני מנסה להבין את זה. -אני חושבת שאנחנו מבזבזים זמן.
ורה,
אם את רוצה שאעזור לך,
תעזרי לי להבין.
הפרטים הכי קטנים.
בסדר.
לפני שהכל השתנה,
מה הדבר האחרון שאת זוכרת?
הסיפור של הילד שגר בבית שלנו פעם.
שכן של אייטור מדינה,
חבר שלנו.
אייטור אמר לנו שהוא מת.
מכונית פגעה בו כשהוא יצא בריצה מבית של שכן אחר.
איש...
הכל נשמע זדוני. איש אחד הרג את אשתו, וה...
הילד גילה את זה.
תמשיכי, בבקשה.
ואז...
אז אני חושבת שחלמתי עליו.
הוא הופיע בטלוויזיה ישנה, ו...
שלום? -לפני שהוא ימות, ניסיתי להציל אותו.
את שומעת אותי? -ניסיתי להזהיר אותו, להציל אותו.
את זוכרת את השם של הילד הזה?
ניקו לסרטה.
ואז...
קרה דבר מוזר מאוד.
ניקו, בבקשה! בבקשה, לא!
אני לא זוכרת עוד שום דבר.
כרגע אני יכול רק להגיד שאת מבולבלת.
וידאנו ש...
את לא גרה במקום שציינת,
ושאת לא נשואה לדויד אורטיז.
אין גם תעודת לידה לבת שלך.
רשמית, היא לא נולדה.
לא מצאנו אפילו תמונה אחת שלה.
אין לך כאלה.
אף אחד מעולם לא ראה אותה, ורה.
החיים שאת מדברת עליהם...
קיימים רק בראש שלך.
שלום?
היי!
את שם?
תעני לי!
היי!
הנה הדרכון שלך, הכרטיס ומארקים גרמניים.
תודה.
- מותה של ילדה קטנה באוטררה עדיין לא פוענח -
מה שלומה, ד"ר?
טוב. זאת הבדיקה האחרונה.
התוצאות לא מראות שום שינוי אנטומי.
פעילות המוח שלך אופטימלית,
אז אנחנו יכולים לפסול ליקויים נוירולוגיים כלשהם.
זה היה המקרה הראשון בו עמדת בראש צוות הניתוח.
הוצאת מנינגיומה מהמוח שלו.
מה שאת לא יודעת עליו, זאת התשובה. -זה נכון.
הוציאו לדויד מנינגיומה, אני זוכרת.
אבל זאת לא הייתי אני, כי אני לא מנתחת.
אתה הנוירו-כירורג.
אפילו לא הייתי כאן אחרי הניתוח, כי הייתה לי שפעת ונשארתי בבית.
מוניקה החליפה אותי.
בואי איתי.
- ד"ר ורה רוי -
זה המשרד שלך.
תסתכלי מסביב, ואת תיזכרי.
את הנוירו-כירורגית הכי טובה בבית החולים.
הצטרפת לצוות שלי לפני שסיימת את ההתמחות שלך.
זה בלתי אפשרי שכל הזיכרונות שלי מעוותים.
את צריכה ללכת הביתה. הסביבה המוכרת תעזור לך להיזכר.
גלוריה היא הבת שלי.
לורנה גרסיה.
היא מתה לפני 12 יום, בחדר הניתוח.
זאת הפעם הראשונה שקרה לך דבר כזה.
אף אחד לא רצה לנתח, אבל את לקחת את הסיכון.
זה היה מקרה בלתי אפשרי, אפילו בשבילך.
רשמו לך תרופות הרגעה ומספר ימי מנוחה.
חזרת הבוקר לניתוח של מר מנדוזה,
אבל אנחנו יכולים להאריך את החופש שלך.
ורה,
מחקת את לורנה גרסיה,
אבל את מדברת על גלוריה אורטיז, ילדה דמיונית שאת נותנת לה חיים.
והמצאת שדויד אורטיז הוא בעלך,
כי חיברת בין המטופל הראשון שלך למטופלת האחרונה.
המוח שלך סגר מעגל.
חייב להיות הסבר אחר.
איזה?
לאן את הולכת? ורה!
מה את עושה?
מה העניין, ורה? לאן את הולכת?
את מפוחדת, אני מבין, אבל... -לא, לא, לא!
אני לא מפוחדת. אני מתחילה להבין באמת הרבה דברים.
מה?
כל הדברים המוזרים האלה,
כל המצב הזה התחיל עם הסערה.
אולי זה מה ששינה הכל.
שינה באיזו צורה?
מה זאת אומרת שהכל השתנה? ורה!
אולי הצלתי את הילד הזה.
אני חייבת לדעת אם הוא מת או חי. -למה?
כדי להחזיר את הבת שלי.
ורה!
ורה! תפתחי את הדלת, בבקשה.
- בית מטבחיים פרייטו -
שלום?
- בית מטבחיים פרייטו -
- ולפינדה -
אנחל, אל תדאג. הכל בשליטה.
- הילדה -
- סי.אם -
את רוצה לנסות? כן? בואי.
- ניקו לסרטה - נרצח - 1989 -
- מיראז' -
- ניקו לסרטה הוא דמות בדיונית שנוצרה ע"י קארן... -
תפסתי אותך, בת זונה. מספיק! -תירגעי.
מספיק! את פרצת את הדלת.
לא, לא. -מה את עושה בבית שלי?
הוא שלי.
מה?
הבית שלי. -מה את אומרת?
וזה היה גם בית של ילד בשם ניקו לסרטה.
אני לא יודעת על מה את מדברת. -אני רק רוצה לדעת אם הוא בסדר.
מה? -הייתה כאן טלוויזיה ישנה ומצלמה.
זה היה קשור לסערה,
ואז הכל השתנה.
מותק! -אהוב, תעלה!
אורסולה, את בסדר? -בעליית הגג!
מה קרה לדלת? -פרצו הנה, תעלה למעלה!
אהובי! -אני לא מאמין, שוב את?
מה, אתה מכיר אותה? -זה לא יכול להיות.
היא הגיעה למשרד שלי היום. -מה?
תתקשרי למשטרה, תגידי להם שהיא פרצה לכאן.
דויד. דויד, אני זקוקה לעזרתך. -תעצרי. אל תתקרבי יותר.
הלו? כן, התקשרתי קודם כי מישהי פרצה לבית שלי.
אורסולה אבאד.
מספיק.
כן, היא חזרה ל... -דויד, תקשיב לי.
הם בדרך? -כן.
דויד, בבקשה. -תפסיקי להתנהג כאילו אנחנו מכירים.
מי זאת? -אנחנו מכירים!
השוטרים אמרו לי שהיא אחת הרופאים שהסירו את המנינגיומה שלי.
מה? את נוירו-כירורגית?
לא. עזבתי את לימודי הנוירו-כירורגיה כשגלוריה נולדה.
אתה רצית לעשות תואר שני,
כדי להראות לאבא שלך שאתה יכול להיות טוב ממנו.
לא שאלת אותי, אבל תמכתי בך.
מי זאת גלוריה?
גלוריה היא הבת שלנו.
מה?
מותק, אני נשבע שאני לא יודע על מה היא מדברת.
אני נשבע לך, היא משקרת!
מי את חושבת שאת?! -לא, לא!
רדי ממני!
איפה היא? דויד, איפה היא? -אני לא יודע.
דויד!
אני לא יודע!
מה קרה?
נפל החשמל בכל הרחוב.
מה המשטרה עושה כאן?
אני לא יודע.
המפקח ליירה.
שלום. -ערב טוב.
קרה משהו?
לא. אנחנו מחפשים את האישה הזאת.
ראיתם אותה?
לא. -לא.
היא בסדר? היא עשתה משהו? -לא, היא פשוט מבולבלת.
מצטערת.
לילה טוב.
מה קרה, אימא?
אישה משוגעת פרצה לבית של דויד ואורסולה,
ואנחנו חושבים שהיא התחבאה בבית. -אבל אל תדאג, אנחנו בסדר.
אני אבדוק מה איתם, ואסע לשדה התעופה.
לא ביטלו את הטיסות בגלל הסערה? -כבר טסתי במזג אוויר גרוע יותר, אימא.
תקשיב, תגיד לדוד רומאן לבוא מחר. זה יום ההולדת של אנחל.
בטח.
"אנחנו יכולים לאשר שהשעון נשבר."
את בסדר?
כן?
אנחל, זאת אני.
אנחל...
מאיפה את מתקשרת אליי?
מתא הטלפון ליד הבית שלך. מול הבית שלך.
בסדר, תירגעי.
תירגעי.
תקשיב לי.
תקשיב, אתה לא מבין...
הבנתי... השארתי בבית שלך...
אני לא שומע אותך טוב, מה אמרת? -השעון שלי.
מה? -השעון שלי לא עליי.
השארתי את השעון שלי אצלך. אני לא מוצאת אותו.
השעון שלך?
הוא לא עליי.
הוא בטח בבית שלך, על הרצפה.
לא לקחת אותו?
לא, הוא לא עליי. אני לא יודעת. תחפש אותו, הוא בטח שם.
בסדר, אל תדאגי.
אם השארת אותו כאן, הוא כאן.
בסדר? תקשיבי, תעשי מה שאמרתי לך. -כן, כמובן.
יש לי את הדרכון.
נדבר לפני שתעזבי, בסדר?
בסדר. אני אהיה בבר ליד שדה התעופה.
אני אוהב אותך. -גם אני אוהבת אותך. מאוד.
אימא?
אייטור.
חמוד שלי.
אני צריכה לנסוע לתקופה לארחון, למשרד החדש.
דוד רומאן יטפל בך.
אני אבקר אותך כמה שרק אוכל.
זין! מי את?!
תקשיב לי, אני יודעת כמה המכונית הזאת חשובה לך.
מה את רוצה? מה את עושה פה?!
קנית אותה מדוד שלך, רומאן, מהשכר שהרווחת כמלצר.
אבל מי את? הא?!
אבא שלך היה טייס צבאי, ארמנדו.
אתה בקושי זוכר אותו.
הוא מת במהלך תרגיל אימונים.
אני לא יודעת מתי התנתק הקשר בינינו,
כדי שאני לא אפגוש את דויד וכדי שהוא יישאר עם אורסולה.
תגידי לי איך נפגשנו, לכאורה.
ב-2001.
יום אחד אחרי ההתקפה על ניו יורק.
נסענו באותה רכבת בכל בוקר.
כמעט תמיד ישבתי באותו מקום.
לפעמים, כמו באותו הבוקר, ישבת מולי.
כשהגענו לתחנת ולפינדה...
את בסדר? -כן.
נפגעת? -לא, אני בסדר.
נשארת איתי, הפכנו לחברים והתחלנו לבלות ביחד.
לילה אחד יצאנו לקולנוע.
נפגשת עם דויד והכרת בינינו.
אני אורסולה.
מאותו רגע ידעתי שזה יהיה הוא.
איזה סרט ראינו?
ראינו את "להתחיל מחדש".
אני יודעת שאתה לא סובל לראות מטוסים מתרסקים,
אבל חרגת ממנהגך בשבילי.
לא, זה לא יכול להיות.
מצאתי חן בעיניך מאוד. -אה, כן?
את מתכוונת שמצאת חן בעיניי, ונתתי לך ללכת?
זאת הייתה אהבה ממבט ראשון עם דויד.
בסדר.
טוב, זה היה סיפור מעולה.
חבל שזה לא קרה, אז... -זה קרה.
היה נעים להכיר.
- הטרור מכה -
היית על הרכבת,
אבל לא ישבת מולי.
מאיזושהי סיבה, לא ישבת מולי.
את צריכה לקבל עזרה.
אני חייב ללכת.
חכה. חכה.
מה אתה יודע על ניקו לסרטה?
הוא היה שכן שלך, הלכתם ביחד לבית הספר.
איך ניקו קשור לזה?
הוא קשור להילדה ווייס.
האקסית של אנחל?
אנחל הרג אותה,
והילד ראה את זה.
הוא נדרס ונהרג.
אבל אני חושבת שהצלתי אותו, והרגע הזה שינה הכל.
תראי, אני לא מבין שום דבר ממה שאת אומרת, בסדר?
אבל אני יודע שאנחל היה עם אימא שלי יותר מ-20 שנה,
והוא לא היה פוגע בזבוב, ובטח שלא בהילדה ווייס. היא עזבה אותו...
זה לא נכון. -עם מישהו אחר, אחרי שהחומה נפלה.
זה הכל! -זה לא נכון.
זה מה שהוא רצה שתחשוב.
האיש הזה הרג את אשתו.
את מדברת על בעלה של אימא שלי, למען השם!
מה אתה יודע על ניקו לסרטה? -מספיק!
"זוהי קריאה אחרונה..."
אני חייב ללכת.
"לנוסעים למוסקבה.
נא לעלות למטוס בשער אי-24."
הנה. -אתה בסדר, אחיין?
אני אספר לך מאוחר יותר.
"האורחת היום היא פרופסור קארן סרדון,
מחברת הרומן "מיראז'",
שפורסם לפני יותר משני עשורים.
ברומן היא מתארת איך שתי סופות ברקים סימטריות
התרחשו בתשעה בנובמבר 1989, והיום."
ברוכה הבאה, פרופסור סרדון. -תודה רבה.
איך ידעת שזה יקרה?
את יודעת לחזות את העתיד, או שהמציאות עלתה על כל דמיון?
טוב, בדיוק כמו שקוסמים לא מגלים את הטריקים שלהם,
סופרים לא צריכים לגלות את סודות ההשראה שלהם.
אבל כדי לענות לשאלתך, לא. ברור שלא.
אני לא יכולה לחזות את העתיד.
הספר שלי מבוסס על סיפור שסיפרו לי,
על ילד עם סכיזופרניה
שההזיות שלו היו כל כך אמיתיות,
שהן עוררו בי השראה לכתוב את הרומן.
הילד הזה נתן לך את הרעיון על האישה מהעתיד...
ורה. -שדיברה דרך הטלוויזיה.
טוב, לא בדיוק הוא. אימא שלו.
יש הרבה צירופי מקרים בסיפור, נכון?
השארת את זה בבית החולים.
מה אתה עושה פה?
אני יודע שהיית בבית של דויד אורטיז.
כשדיברתי איתו, הוא אמר לי שהוא מכיר את אייטור מדינה.
הוא טייס, אז ניחשתי שתהיי פה.
- קארן סרדון מיראז' -
- לניקו לסרטה -
קארן סרדון הגיעה לסיפור הזה דרך ניקו לסרטה.
כי אימא שלו סיפרה לה עליו.
אבל ההזיה הייתה אמיתית.
זאת הייתי אני.
בבקשה,
תן לי להוכיח שאני לא מטורפת.
למעשה, מרחבי הילברט המעניינים מבחינה מתמטית
הם מרחבי וקטורים בעלי ממדים אינסופיים.
הסוג של מרחב הילברט הנחוץ בכל מקרה
תלוי במערכת של...
שום דבר, כי השיעור הסתיים.
אם יש לכם שאלות, אתם יודעים איפה למצוא אותי.
לשבוע הבא,
תקראו את התיאוריה של הרשת הקוסמית של ריצ'ארד גוט.
מריה לסרטה באה לפגוש אותי כי הבן שלה היה משוכנע
שהחיים שלו ניצלו ע"י אישה מהעתיד
שהופיעה בטלוויזיה שלו.
באיזשהו אופן, מה שהיא רצתה לדעת
היה אם יכול להיות שסופת הברקים יצרה חור תולעת של מסע בזמן,
משהו כמו שיחת וידאו בזמן סימטרי מקביל.
מה קרה לילד? -אני לא יודעת.
אימא שלו לא אמרה לי.
התעניינתי רק בכל השאלות בהן יכולתי להשתמש כדי לכתוב את הרומן שלי.
כן, כמובן.
היית מעוניינת רק בספר שלך.
לא.
כי שלחתי אותו למומחה.
אבל אם לא היה לך קשר עם הילד אפילו אז,
תדעי איך למצוא אותו עכשיו? -לא, ברור שלא.
אז הספר שלך בדיוני, נכון?
נכון. פנטזיה טהורה.
אבל זה קורה.
הסערה.
ואני כאן. אני זוכרת את ניקו לסרטה.
זה לא מוכיח שהאישה מהעתיד לא הייתה קיימת רק בראשו של הבן של מריה לסרטה,
או שניקו לסרטה היה בכלל קיים אי פעם.
יכול להיות שהוא היה קיים רק בראשה של האימא,
כמו הספר הזה,
ויכול להיות שהוא מבוסס רק על הדמיון שלי.
אבל אני קיימת.
אני קיימת.
סיפרתי לך את הסיפור שלי.
והתמונות האלה קיימות.
הן מהוות הוכחה לכל זה.
שום דבר לא מוכיח שום דבר.
רק אנחנו יוצרים את ההיגיון.
אנחנו יודעים רק שהמוח מאמין שהחוויות שאנחנו חווים הן אמיתיות.
הפונקציה שלו היא לפרש ולייצר הזיות כאילו הן אמיתיות.
מה את חושבת שיקרה אם יתברר שהמציאות היא רק אשליה?
אז אם תחת אותם תנאים מטאורולוגיים,
הקשר יהיה אפשרי, איך נוכל לשחזר אותו?
למה את רוצה לשחזר אותו?
למה?
כדי לקבל בחזרה את החיים שלי
ואת המשפחה שלי, זה למה.
אני לא יודעת, אבל כדי שזה יהיה אפשרי,
נצטרך לייצר שוב בדיוק את אותם תנאים
שהיו בפעם הראשונה שכל זה קרה.
באותו מקום, עם אותו חיבור חשמלי.
אפשר לראות את השעון שלך?
הטלוויזיה המקורית, אותה מצלמה, וכמובן, שזה יקרה במהלך הסערה.
מה יקרה אם...
אפילו עם כל האלמנטים האלה, הסערה תיגמר?
אז הגשר ייסגר לנצח.
הסערה התחילה לפני 53 שעות.
אם היא סימטרית לזאת של 1989, היא תימשך 72 שעות.
זה הזמן שנשאר לי כדי למצוא את הבת שלי.
אתה תעזור לי?
איך?
אני צריכה את הטלוויזיה הישנה ואת מצלמת הווידאו.
יכול להיות שהם אצל משפחת לסרטה.
חיפוש בתיקים משטרתיים עלול להיות איטי מאוד.
אני גם צריך אישור, ולא אקבל אותו עם הסיפור הזה שסיפרת לי.
אני צריך עוד משהו. -כמו מה?
משהו משכנע.
כתוב שהיה לו בית מטבחיים ושהוא עמד לקבור מתחתיו את אשתו.
מי מתוודה על משהו שהוא התכוון לעשות, אבל לא עשה, מפני שעצרו אותו עוד קודם?
- "הרוצח מוולפינדה" רצה לקבור את אשתו -
אני חושבת שיש לי משהו.
- בית מטבחיים פרייטו -
- דימום -
קפה?
אני עדיין לא מבין משהו.
אתה עדיין לא מאמין לי, נכון?
תראי...
אלה החיים הקודמים שלך.
זאת 1989, וזה עכשיו.
אם מה שאת אומרת נכון,
אם באמת יש שער לעבר שאפשר לך לשנות אותו,
אז למה הזיכרונות שלך עדיין קשורים לזמן שלא באמת התקיים?
את לא סקרנית לדעת איך נראים החיים שלך עכשיו?
אבל זה אמיתי.
הגופה אמיתית.
זה גם אמיתי שאת ואני כאן כי יש לך חיים אחרים.
חיים אחרים אמיתיים מאוד. החיים האלה, עם אנשים שאני בטוח שאת חשובה להם.
מצאתי את הגופה.
עכשיו זה רק הוגן שתעזור לי.
המפקח,
השופטת רוצה לדבר איתך.
אני מיד אחזור.
הגופה הזאת משנה הכל.
השופטת רוצה קודם כל לזהות אותה, לוודא שהיא שייכת למי שאת טוענת שהיא שייכת.
בינתיים את רק חשודה, כמו בעלי הקרקע.
אין לך ילדים?
לאנשים בלי ילדים יש זמן לעשות את מה שהם רוצים.
להיות הכי טובים.
אבל הם גם מפספסים דברים.
ביקשת משהו משכנע,
משהו אמיתי!
ונתתי לך דבר כזה! מה עוד אתה רוצה?!
תישארי כאן.
כל היחידות, איבדתי את ורה רוי.
אני חוזר, איבדתי את ורה רוי.
דווחו לי ישירות אם מוצאים אותה.
הקולגות שלי יגבו אותי מול השופטת.
ברגע שאת הולכת מכאן, את ברשות עצמך.
עשיתי כמה שיחות ושחזרתי כמה כרטיסי אשראי.
זה כל מה שאני יכול להציע לך.
- מלון בלמונטה חדר 1016 -
מצאת את ניקו לסרטה?
אני חושב שזה יעזור לך להגיע אליו.
לכי, לפני שאשנה את דעתי.
"יום הולדת שמח,
יום הולדת שמח,
יום הולדת שמח, אנחל היקר,
יום הולדת שמח!"
אוי, יקירי. -קדימה!
טוב...
אז?
דויד, איפה אתה?
משהו קורה.
עם האישה הזאת שפרצה לבית שלנו.
אני יודע, אני צופה בזה.
"בבית מטבחיים השייך לאנחל פרייטו..."
לא, אייטור טס לדוברובניק. הוא יישאר שם הלילה.
המשטרה מחפשת את הנוירו-כירורגית, ורה רוי.
היא הודיעה למשטרה... -לא, זה מטורף.
ואז ברחה.
אני עדיין במשרד. אגיע עוד חמש דקות, בסדר?
"אין מידע נוסף..." -להתראות.
"על זהות הקורבן,
אבל מקורות לא רשמיים טוענים שזאת עשויה להיות אשתו לשעבר..."
מי זה היה?
אורסולה. אני חייב ללכת.
מה קרה?
זאת לא היא. משהו קרה במשפחה של חבר.
אני צריך ללכת...
ארוחת ערב.
אל תפספס אותה.
ד"ר רוי?
מוניקה?
מה את עושה פה?
נתנו לי את הכתובת הזאת
ואת מספר החדר הזה.
אני יכולה להיכנס? -אני לא לבד.
אני מבינה.
תראי...
איך אני יכולה לעזור?
אני מחפשת מישהו בשם ניקו לסרטה.
את מכירה אותו? -לא.
הוא לא כאן?
לא, אמרתי לך שאני לא מכירה אדם כזה. -אז מי נמצא כאן איתך?
זה ענייני.
תראי, ד"ר רוי,
אני לא יודעת מה קורה, אבל כדאי שנתקשר לד"ר פל.
לאן את הולכת?!
ד"ר רוי, תעצרי!
תראי,
אני לא יודעת את מי את מחפשת, אבל הוא לא כאן.
- ערבסקו -
לא, לא, לא!
דויד, אני מצטערת.
אני אתקשר למשטרה. -את לא תתקשרי לאף אחד.
נכון?
כמה זמן אתם כבר ביחד?
אנחנו לא ביחד. -אני לא מדברת אלייך.
מאז הניתוח שלי.
אבל זה לא מה שאת חושבת. אני אוהב אותה.
אבל אתה עם אורסולה. -זה שונה לגמרי.
תגידי לי מה את רוצה, בואי נסיים את זה.
תן לי את היד שלך.
תן לי.
אני לא מבינה.
אם אני מכירה אותך רק מהניתוח,
למה אני לא זוכרת? -מה זה משנה?
אני זוכרת חיים שלמים איתך,
ואני זוכרת כל יום שבו הייתי בהיריון עם גלוריה.
אני יודעת למה אני כאן.
אתה תביא אותי אל ניקו לסרטה.
אני אביא אותך למשטרה. -אל תהיה טיפש.
אתה עובד בבנק. יש לך גישה לנתונים רבים של לקוחות.
זה מידע חסוי.
אני מניחה שגם להיות כאן זה חסוי.
ערב טוב.
-ערב טוב.
אתה זוכר אותי?
כי אני זוכרת אותך מצוין.
כן?
המפקחת דימאס כאן.
תודה.
בואו נתחיל מהתחלה.
לפי דוח המשטרה מ-1989,
ב-11 בנובמבר, ילד...
שכן שלך, ניקו לסרטה,
האשים אותך ברצח אשתך.
ערב טוב.
אף אחד לא האמין לו. זאת הייתה המילה שלך נגד המילה שלו,
והצלחת להוכיח את הגרסה שלך.
אבל מה שהייתה אז פנטזיה של ילד היא המציאות היום.
האירועים התרחשו יומיים קודם לכן, בתשעה בחודש.
היום בו החומה נפלה והעולם השתנה.
לפי הצהרתך,
באותו יום אשתך לשעבר, הילדה ווייס,
אמרה שהיא נוסעת לבקר חברה בסן נרקיסו.
"הסיכויים של גרמנים מהמזרח לנסוע בחופשיות..."
בדוח המשטרה הצהרת שאשתך התכוננה לחזור לברלין
אחרי נפילת החומה,
אבל אני מאמין ששיקרת.
היא מעולם לא רצתה לחזור לגרמניה.
קיבלת בשמחה את העובדה שהיא רצתה לצאת באותו יום.
הרגשת שההחלטה הזאת תיצור את הנסיבות שחיכית להן.
כן, בערך משהו כזה.
אימא.
אני באה.
סליחה, יש לך שיחה.
כן?
מותק, הכביש לסן נרקיסו סגור בגלל הסערה.
אצטרך להישאר כאן הלילה.
בסדר, אל תדאגי.
נתראה מחר. -להתראות.
כן?
היא לא חוזרת עד מחר.
קלרה,
אני מבטיח שאדבר איתה.
דברים ישתנו מעכשיו, בסדר?
אנחל...
אני אוהב אותך.
גם אני.
אדון פרייטו,
מה קרה באותו לילה?
הרגת את אשתך?
מה?
אוי, אהובתי.
שרטת אותי.
אנחל...
בן זונה.
הילדה! הילדה, בבקשה.
הילדה!
הילדה! הילדה!
קלרה, לא. קלרה!
אל תעשי משהו טיפשי, הילדה!
הילדה, לא!
הרגת את אשתך.
כן או לא?
תענה, בבקשה.
אני רוצה את עורך הדין שלי. יש לי זכות לשמור על שתיקה.
זה השעון שניקו לסרטה מצא בבית שלך.
הוכחה שהייתה לך שותפה לפשע.
ניקו לסרטה הדגיש פרט מסוים לגבי השעון.
הפרטים חשובים, אדון פרייטו.
הוא שם לב לחריטה קטנה,
"סי.אם". -אפשר לראות את השעון שלך?
מה?
השעון שלך, בבקשה.
תודה.
אלה ראשי התיבות של שמה של אשתך הנוכחית.
קלרה מדינה.
העובדות מדברות בעד עצמן.
רק היא הייתה יכולה להחליף את הילדה, כדי לגרום לה להיעלם.
ואני חושד שאתה סייעת.
- יעד: ברלין -
נסיעה טובה.
תודה. -אין בעד מה.
זה יעבוד?
הבחור שמכין את הדרכונים הוא מצוין.
תעשי כל מה שאמרתי,
ואל תנסי ליצור קשר.
אלה רק השערות, אין שום הוכחה.
לניקו לסרטה היה את השעון שמצביע על מי שהייתה אז שכנתך,
קלרה מדינה, ואתה ידעת את זה,
אז מצאת דרך להחזיר אותו, על חשבון הילד.
נדבר לפני שתצאי, בסדר?
בסדר.
אני אוהב אותך. -גם אני אוהבת אותך.
מאוד.
מה קרה?
יש לי ראיה.
אתה בטוח שזה מה שראית?
בדקנו כל מה שאמרת,
אבל יש לנו בעיה, ילד.
השכן שלך, מר פרייטו,
דיווח שמישהו פרץ אליו הביתה וגנב שעון זהב.
הוא גם אומר שאשתו עזבה.
היא עזבה אותו לטובת חבר לשעבר שלה בגרמניה, ארץ מולדתה.
ניקו עשה טעות,
אבל הוא לעולם לא ימציא
שהוא ראה משהו בבית של מר פרייטו כדי לכסות על עצמו.
הבעיה היא שחשבון הבנק של אשתו
מראה על תנועה בברלין,
ובדקנו את רשימת הנוסעים. היא טסה לשם.
טוב, חייב להיות הסבר. אם הבן שלי אומר שהוא ראה...
הבן שלך, גברת לסרטה, סיפר לנו סיפור מדהים
על אישה מהעתיד שמדברת דרך מכשיר טלוויזיה.
הוא אומר שהאישה הזאת נתנה לו את המידע על אנחל פרייטו.
אנחנו חייבים למצוא דרך לפתור את אי ההבנה הזאת.
אני יכולה לחשוב רק על אפשרות אחת עכשיו.
תירגע.
די, ניקו. -ראיתי את זה!
שלום. -היי.
זה השעון שלי?
תחזיר למר פרייטו את השעון שלו.
אם תבטיח לא לעשות את זה שוב,
זה יישאר הסוד שלנו.
אנחנו נשמור על שלום בינינו, בסדר?
הילד ואימא שלו עברו דירה זמן קצר לאחר מכן.
לא ראיתי אותו שוב.
הוא לא היה בסדר בראש.
זאת הפרשנות הקלה.
ניקו לסרטה עשה את הטעות של לערבב את מה שהוא ידע עליך
עם סיפור מדהים על אישה מהעתיד.
לכן אף אחד לא האמין לו.
זה רק עניין של זמן עד שהמז"פ יוכיחו
שהגופה שמצאנו שייכת לאשתך לשעבר.
ניקולס לסרטה.
ואז ניקו לסרטה ינצח בקרב.
אחרי יותר מ-20 שנה,
אבל הוא ינצח.
הוא היה לקוח שלנו וגם אימא שלו, ואת אומרת שהוא גר בבית שלי?
בואי נאתר את התנועות שלו.
נראה אם נוכל למצוא את הכתובת שלו.
הנה, זה חייב להיות הוא. ניקולס לסרטה ליירה.
המעגל נסגר, מר פרייטו.
אני אגיד לך מה קרה לניקו לסרטה.
הוא נעשה אובססיבי להוכיח שהוא צדק לגביך,
אבל כל מה שהיה לו לעשות
זה לחכות לאישה מהעתיד שתחזור ותוביל אותו.
הוא חישב את השעות שנשארו לסערה,
ושיער שכשהיא תסתיים, השער ייסגר.
וזה מה שקרה.
משהו בעתיד מנע תקשורת חדשה.
היו לו רק שאלות,
ואימא שלו רצתה רק תשובות.
הבדיקות הוכיחו שהוא לא שיקר באופן מודע,
אז הסיבה לאובססיה שלו הייתה חייבת להיות...
הפרעה נפשית.
אימא שלו החליטה לנסוע משם,
בתקווה שיום אחד הבן שלה יחלים,
אבל זאת הייתה רק ההתחלה של סיוט ארוך.
קודם הפסיכולוגים,
ואז הפסיכיאטרים,
ואחר כך אשפוז במרפאה עד שהוא נכנע לאחרים.
אבל לא לעצמו.
הוא הכחיש את קיומה של ורה רוי, אז הם הניחו לו לנפשו,
אבל ניקו לסרטה ידע שאתה אשם.
הוא אף פעם לא הבין למה האישה שהצילה אותו ממך פעם אחת
לא חזרה לעזור לו.
אז ניקו לסרטה מעולם לא שכח את ורה רוי.
בקומה העליונה. הדואר שלו נשלח לכאן כבר חמש שנים.
היי,
אנחנו תיקו?
בזמנו הוא לא ידע את שמה, אבל היה לו רמז.
- ולפינדה -
אז הוא הלך בעקבותיה.
והוא חיכה.
העתיד שלו והעבר שלו
התחברו יחד באותו רגע,
והוא היה מבוהל.
כל מה שהפך אותו למשוגע בעיני אחרים
הפך למציאות לנגד עיניו.
אבל הוא לא ידע איך להגיע אליה.
מה הוא יגיד?
איך היא תאמין לו כשהיא לא חוותה את מה שהוא כבר ידע?
הוא הפסיק לחפש תשובות,
וקיווה שגם היא אף פעם לא תחפש אותן.
אבל מעופו של פרפר יכול להיות אכזרי מאוד
אם הוא מתרחש במקום ובזמן שמאפשרים שינוי.
חיכיתי לך.
סליחה.
את בסדר? -כן, אני בסדר.
אני אעזור לך.
השם שלי הוא ניקולס לסרטה ליירה, אדון פרייטו.
ואנחנו חיים במערכת כאוטית...
וניתנת לשינוי באופן קיצוני.
ניקו ביקש ממני לבוא למקרה שזה יקרה.
כדי לעזור לך להיזכר.
להיזכר במה?
הכי טוב שתגלי את זה בעצמך.
איפה היא?
לכי הביתה, אימא.
אני מצטער.
הייתי תקוע למשך יומיים.
מאז שהגעת לתחנה ולא זיהית אותי,
ודיברת על החיים שהיו לך כשהייתי ילד.
אלה לא היו החיים שהיו לך איתי.
זה לא היה אפשרי שחיית אותם, כי אני שיניתי אותם,
בכך שמצאתי אותך.
אבל היו לך את הזיכרונות האלה.
ואת מחקת אותי.
נתתי לד"ר פל לפרש את מה שקורה בדרך שלו, ו...
חיכיתי,
בתקווה שתיזכרי.
שתזכרי אותנו, ורה.
רק רציתי להבין...
את החוויות שלי כילד, ו...
למה לא חזרת.
לא יכולתי לדעת שביום שבו היית אמורה לפגוש את אייטור, את תפגשי אותי,
והכל ישתנה.
התחמקתי מכך שתמצאי אותי,
כי לא רציתי שדברים ישתנו שוב.
כי אני אוהב אותך, ואני לא רוצה לאבד אותך.
פחדתי מהרגע הזה במשך שנים.
פחדתי מהיום שבו תגלי את הקשר בינינו בהווה שלך.
דמיינתי את הכל,
את כל האפשרויות,
אבל לא שתשכחי אותי בין לילה.
שתחזרי לחיים שלא חיית,
כי אני שיניתי אותם.
ואז הגיעה הסערה.
אני צריכה את מצלמת הווידאו...
ואת מכשיר הטלוויזיה.
אני לא זוכרת שום דבר מכל זה.
זרקתי אותם לפני הרבה זמן.
לא.
מישהו פרץ לבית של דויד.
את פרצת את הדלת.
זה היית אתה.
כדי לבדוק את החיבור. רצית לדעת.
גם אני הייתי רוצה לדעת.
שלום?
כן, בדקתי את זה.
אבל הבנתי שזאת טעות, והתנתקתי.
לא יכולתי להסתכן בכך שחיבור חדש ישנה את העבר שלי
ואת כל מה שעשיתי כדי לפגוש אותך, ורה.
אבל נתתי לך למצוא אותי.
כדי שתראי מיהו דויד אורטיז באמת,
וכדי שתמצאי אותי.
אתה חייב לחזור...
ל-1989 ולהתבגר,
בלי האובססיה שלך אליי.
אתה חייב לשכוח אותי כדי שלעולם לא תנסה למצוא אותי.
ואתה חייב לשכוח גם את אנחל פרייטו,
כי אם ימצאו אותו בעבר, גם קלרה תהיה מעורבת,
וזה ישפיע על חייו של אייטור, ואני צריכה לפגוש אותו,
כמו שהייתי פוגשת אותו אם לא היית מונע את זה,
כי זאת הדרך היחידה שלי לפגוש את דויד ולהשיג שוב את הבת שלי.
מה אם זה לא יעבוד?
אנחנו לא יכולים לשלוט בכל מה שעשוי לקרות.
אני אקח את הסיכון. -לא.
תני לי להיות הזיכרון שלך.
בבקשה.
תישארי איתי.
היי...
את זוכרת אותי עכשיו?
זה אמיתי.
אנחנו צריכים לחזור...
ל-1989.
לא.
אני לא יכול.
לא, אני מצטער.
מה את עושה?
הצלתי אותך.
עכשיו תורך.
שלום?
שלום, ניקו.
מי אתה?
תקשיב לי.
אני אתה,
ואתה אני.
איפה האישה מהעתיד?
אתה חייב לעזור לי.
בבקשה.
מה שאני עומד לספר לך הוא מאוד...
מאוד חשוב.
אימא.
מה קרה? -כלום.
את עצובה?
לא, אני שמחה מאוד.
היי...
זה לא חלום, נכון?
מה לא חלום, אימא?
אני לא רוצה שתזוזי מכאן.
ורה, את בסדר?
מה קרה? את בסדר?
היה לי סיוט.
עוד אחד, אהובתי?
מה זאת אומרת, "עוד אחד"?
ורה, את מתנהגת מוזר מאוד כבר כמה ימים.
איפה...
איפה מצלמת הווידאו
והטלוויזיה שהיו כאן?
מתוקה, אף פעם לא היו מצלמת וידאו או טלוויזיה. בטוח שאת בסדר?
ורה.
לאן את הולכת?
מה קורה פה?!
ורה, את מפחידה אותי.
מאיפה הגפרורים?
הנה זה שוב קורה. אהובה, אמרתי לך, הם מהמלון בסביליה.
זה באמת קרה.
אנחל חופשי.
הוא עמד במילה שלו.
ורה...
- בית מטבחיים פרייטו -
"אוקיי, קיבלתי."
את רוצה קפה?
תודה.
"המפקח כאן."
קיבלתי.
אדוני,
אישה מצאה גופה. היא לא אמרה כלום,
רק שזאת אשתו לשעבר של הבעלים של בית המטבחיים הישן.
הבעיה היא שלפי הרשומות שלנו, היא גרה בברלין.
מי זאת?
היא.
אני רוצה לדעת איך גילית את הגופה, ולמה את חושבת שזאת הילדה ווייס.
ידעתי שזה יהיה אתה,
ניקו.
אנחנו מכירים?
כן.
אתה פשוט עדיין לא זוכר.
עברית: גלעד קשר