Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
VENÄJÄN JÄÄMEREN RANNIKKO
-Elävien kuolleiden yö. -Joo.
BIOLOGI
Yritämme suojata kotiamme zombie-hyökkäykseltä.
Joo, sen takana näkyy zombien silmiä.
Näetkö ne?
Ne ovat aivan tuossa.
Ne ovat valtavia. Niiden päät ovat näin suuria.
Aika ällöttävää.
NELJÄN VUODEN TYÖ
Taistelun aika.
3 375 KUVAUSPÄIVÄÄ 60 MAASSA
400 000 TUNTIA RIISTAKAMEROIDEN TARKKAILUA
6 600 DRONE-LENTOA
Okei, näen syötin.
911 PÄIVÄÄ MERELLÄ
2 000 TUNTIA SUKELTAMISTA
600 MIEHISTÖN JÄSENTÄ TEKI YLI 200 KUVAUSMATKAA
TÄSSÄ ON HEIDÄN TARINANSA...
USKOMATON PLANEETTAMME KULISSIEN TAKANA
Tiimi on saapunut syrjäisille Ranskan Polynesian saarille -
eteläisellä Tyynellämerellä.
Täällä hait ovat täysin suojeltuja.
Tämä on yksi harvoista paikoista,
joissa ne yhä kukoistavat entisissä määrissään.
Valmiina.
Sukeltajat, tässä pinta.
Kuuluuko?
Kuuluu selvästi. Kuuletko minua?
Selvästi, loppu.
Nauttikaa sukelluksesta ja etsikää meille haita.
Peukut pystyyn.
Haiden löytäminen ei ole vaikeaa.
Täällä ne ovat.
Paljon haita.
Ne ovat kerääntyneet pääkanavaan ja uivat vuoroveden virrassa.
Mutta voimakasta virtaa vasten uiminen on rankkaa sukeltajille.
Kuvatakseen yöllä metsästäviä haita -
tiimi tarvitsee voimakkaat vedenalaiset valot.
Ne kiinnitetään skootteriin, joka auttaa kuvaamaan virrassa.
Tämä on vedenalainen skootteri, DPV.
VALOMIES
Nämä ovat valot. Ne on kiinnitetty etuosaan.
Sivuilla ja takana on propellit. Se on kuin torpedo, jossa on valot.
Laitteisto on suunniteltu kattamaan tarpeeksi suuri alue riuttaa,
jotta spektaakkeli saadaan kuvattua kokonaisuudessaan.
Aika aavemaista.
Näen haiden silmien heijastuksen.
Valot toimivat hyvin, joten tiimi laskeutuu kohti kanavaa.
Hait alkavat metsästää valoista välittämättä.
Ne ovat kaikki täällä.
Sukeltajat lähestyvät varoen ja pitävät välimatkaa haihin.
Paljon haita. Tunnelma on aivan eri kuin päivällä.
Nämä kaverit ovat aktiivisia.
Ole varovainen.
Juuri kun tunnelma alkaa tiivistyä, valot menevät rikki.
Takaisin veneeseen.
ITÄINEN VENÄJÄ
Harvaa eläintä on yhtä vaikeaa löytää kuin siperiantiikeriä,
ja Uskomaton planeettamme -tiimi on keksinyt erikoisen tavan kuvata niitä.
Väijymme piilossa,
mikä tarkoittaa, että vietämme mahdollisesti...
KUVAAJA
...noin 800 tuntia pienessä puulaatikossa ennen kuvausten päättymistä.
Jotta tiikerin kuvaaminen olisi mahdollista,
tiimin on elettävä keskellä tiikerien reviiriä.
He käyttävät piilopaikkoja,
jotka on suunniteltu yhden ihmisen asuttavaksi.
Vähän kuin matkailuautoilua...
KUVAAJA
...mutta tämä on outo talviversio, jossa etsitään tiikerinbongauspaikkoja.
Piilopaikat on asetettava tarkkaan alueille, joista on parhaat näkymät.
Mutta jotkut saattavat olla hieman liian tarkkoja.
Vähän niinkuin muuttaisi uuteen kotiin,
eikä tiedä, missä mikään on.
Mutta tämän kodin ongelmana on se, että se on äärimmäisen pieni.
Ja täällä on paljon tavaraa.
Kuvausryhmä asuu piilopaikoissa -
seuraavien kahden talven ajan.
-Okei. Nähdään, Paul. -Kiitti. Moikka.
Moikka.
He työskentelevät kuuden päivän vuoroissa, jolloin he eivät edes avaa majojen ovia.
En taatusti jää tuonne.
Siperiantiikereillä on kissaeläinten suurin reviiri,
ja ne ovat tunnetusti arkoja.
Näissä piilopaikoissa asumalla -
tiimi toivoo olevansa paikalla oikeaan aikaan -
häiritsemättä tiikeriä.
Toisten istuessa kärsivällisesti laatikoissaan -
Kieran rakentaa paikallisten tiedemiesten avustamana riistakameroiden verkoston -
halki tiikerien asuinmaan.
Epämukavin ikinä tekemäni asia.
Pieninkin liike laukaisee kamerat,
joten Kieranin on säännöllisesti tarkistettava saaliinsa.
15. PÄIVÄ
Ensimmäiset merkit eivät vaikuta lupaavilta.
Niissä on lisää ei-mitään.
Hitto.
KOILLIS-KANADA
Uskomaton planeettamme -tiimi on Kanadan arktisella alueella.
He ovat kuulleet alueista rannikolla,
jossa muutamana viikkona vuodessa -
jääkarhut ovat oppineet tekemään jotakin uskomatonta.
Perusleirillä Barnoin-joella Quebecissa -
karhuopas Alain näyttää houkuttelevaa kuvamateriaalia -
edelliseltä vuodelta.
Kesäinen jään sulaminen pakottaa karhut rannalle,
ja ne ovat oppineet kalastamaan joista.
Tämä hetkellinen herkuttelu tarjoaa arvokasta energiaa -
yhä pidemmän jäättömän kauden aikana.
Joessa on paljon kalaa,
ja olemme nähneet jopa suden kalastavan niitä.
-Hyvä. Odotuksemme eivät olleet korkeat. -Juuri niin.
KANADA
Mutta vain muutama joki on tarpeeksi matala,
jotta karhut voivat kalastaa.
Ne ovat yli sata kilometriä pohjoisemmassa,
ja miehistö pääsee sinne vain pienellä vesitasolla.
Jos säät ovat suotuisat...
KARHUOPAS
...mahdollisuutenne nähdä jääkarhu kalastamassa nieriöitä -
ovat todella hyvät.
-Täydellistä. -Pikkujuttu.
TOINEN PÄIVÄ
Kameraryhmä testaa laitteistoaan tihkusateesta piittaamatta.
TUTKIJA - KUVAAJA
Ryhmä toivoo saavansa vedenalaista kuvaa kalastavista jääkarhuista -
ja on rakentanut sitä varten erityisen riistakameran.
Joo.
Onko se vaakatasossa?
Se taitaa olla hieman vinossa.
Kun se on toiminnassa, he laittavat muutkin kamerat valmiiksi.
Nyt heidän on vain -
saatava kamerat jääkarhun eteen.
KOLMAS PÄIVÄ
Ennuste lupaa sankkaa sumua ja tihkusadetta,
joten säätila ei sovellu lentämiseen.
Jos lennätte muutaman kilometrin -
ja törmäätte sumumuuriin...
Ilman näkyvyyttä olette jumissa.
NELJÄS PÄIVÄ
-Uusi päivä leirillä. -Joo.
Punnitsemme itsemme laitteistomme kanssa.
KUVAAJA
14,5 kiloa.
DRONE-LENTÄJÄ
Drone, punnittu.
Satakaksitoista plus 93...
Tämä ei ole hyvä juttu.
Laitteistomme painaa liikaa pienelle vesitasolle,
ja koska olen lihavin,
jään leiriin, enkä ole siitä tyytyväinen.
Okei, katsotaas. Paljonko meillä on nyt?
Olemme nyt 102:ssa.
-Mitä? -Niinpä!
Söimme liikaa pannukakkuja.
VIIDES PÄIVÄ
Olen huolissani. Meillä on vain viikko jäljellä.
Todellakin.
Sää sanelee, mitä teemme. Päivittäin.
Ranskan Polynesiasta kuuluu hyviä uutisia.
Valolaitteisto toimii jälleen.
Kuvatakseen viimeisen kohtauksen -
tiimin on sukellettava suoraan haiden joukkoon,
ja siihen he tarvitsevat lisää suojavarusteita.
Purunkestävät silmukkapanssaripuvut.
Jos niitä ei käytä, on suuri mahdollisuus tulla purruksi.
KUVAAJA
Turvallisuuden näkökulmasta kaikki on kunnossa.
KUVAAJA
Pelolle ei siis ole tarvetta. On vain intohimoa, jännitystä ja intoa.
Tänä iltana haita on vieläkin enemmän.
Onpa paljon haita.
Kokemustaan hyväksi käyttäen Doug ui varovasti lähemmäs.
Ne näyttävät rauhallisilta. Sukellan niiden sekaan.
Rauhallisesti ja hitaasti liikkuen -
kuvaaja pääsee aivan metsästävien haiden keskelle.
Onpa paljon haita.
Hän onnistuu kuvaamaan satojen suurpetojen kiihkeää ruokailua -
päätymättä itse illalliseksi.
Tosi hyvää toimintaa.
Jep. Ihmeellistä.
Kun on aivan saalistavien eläinten keskellä, tuntee olonsa pieneksi.
Nykyään näitä jännitysnäytelmiä tapahtuu -
vain Ranskan Polynesian kaltaisissa paikoissa, joissa haita suojellaan.
Yhdessä metsästäviä haita oli niin monta,
ja ne olivat niin lähellä toisiaan, että ne olivat kuin virtaava joki.
Todella erityinen hetki. Pidin siitä. Nautin tästä osasta.
Näillä suurpedoilla on elintärkeä rooli rannikkomeriemme terveyden ylläpidossa.
On todella tärkeää, että suojelemme haita kaikissa merissämme,
jotta ne voivat menestyä jälleen.
ITÄINEN VENÄJÄ
Tiikereitä on nyt kuvattu kuukauden ajan.
Merkityksemättömät päivät kuluvat hitaasti.
Voin vain antaa teille opastetun piilopaikkakierroksen.
39. PÄIVÄ
Ollaan nopeita ja hiljaisia.
Tästä lähtee.
Tässä on iso veitseni, lämpömittari,
pähkinälaatikko,
satelliittipuhelin,
teetä, kahvia,
vessapaperia,
valoammus tiikerin häätämiseen, jos se päättää syödä minut.
Niin varmaan.
Nämä ovat lämmittävät tossuni,
kattila, keitin,
kaikki kaasukamani,
pissapullo.
Tuo on vessa.
Istahdan sille noin kerran päivässä. Se on ylellisyyttä.
Jopa minua kyllästyttää.
62. PÄIVÄ
Kaksi kuukautta on kulunut, ja Kieranin tarkastuskäynnit ovat käynnissä.
Kamera näyttäisi olevan yhä toiminnassa.
Tällä kortilla on paljon kuvamateriaalia.
Mutta mistä?
Paljon ruokaa tiikereille.
Mutta ei vieläkään yhtään tiikeriä.
Siistiä.
Tuo on ilves. Emme ole ennen kuvanneet sellaista täällä.
Se ei ole tiikeri, mutta silti siisti eläin.
Mutta he eivät etsi ilvestä.
Samana iltana Paul saa vierailijan.
75. PÄIVÄ
Ympärilläni on ehkä kaksi tiikeriä.
En tiedä, kuuletteko tuota yhä, mutta -
polulta kuuluu karjuntaa,
joka kuulostaa -
toiselta tiikeriltä,
joka vastaa karjuntaan.
Joten -
olen selvästi oikeassa paikassa.
Toivottavasti ne ovat täällä vielä aamulla.
Uskomaton ääni.
Valitettavasti tiikerit olivat lähteneet aamuun mennessä.
Vautsi, kaunista.
Mutta tiedemiesten riistakamerat varmistavat öiset vierailijat.
-Et siis kuorsaa tänä yönä, Paul. -Sehän houkuttelee niitä.
-Olisi hienoa nähdä yksi. -Joo.
Peukut pystyyyn.
Joten meidän pitäisi nähdä tämä tiikeri.
Turhauttavan lähellä, mutta silti kameroiden ulottumattomissa.
12 KUUKAUTTA MYÖHEMMIN
On kuvaamisen toinen vuosi -
ja riistakameroita asettava ryhmä löytää lupaavia jälkiä -
matkallaan harjanteelle.
Todella tuore.
Jäljet johtavat oikeaan suuntaan.
Tiikeri kulki pitkin polkua ja kääntyi sitten lumettomalle alueelle.
Se näyttäisi jatkaneen harjanteelle, missä riistakamerat ovat.
Tiimi on oppinut kantapään kautta,
mitkä ovat tiikereiden todennäköisimmät reitit metsän läpi.
Mutta Kieran tietää kokemuksesta,
että kissaeläimet ovat todella herkkiä ihmisjäljille reviirillään.
Onnistumiseen tarvitaan paljon tuuria.
Lopultakin riistakamerat alkavat tuottaa hedelmää.
Voi pojat, en voi uskoa tätä.
Kaksi vuotta työskentelyä.
Kaksi vuotta työtä parin minuutin kuvamateriaalin eteen.
Tämän nähdessä kaikki on sen arvoista.
Tämä harjanne on täydellinen miljöö.
Taustalla näkyvät vuoret, valaistus on hieno,
hyvä linssiheijastus, ja sitten tämä uskomaton eläin...
En tiedä, se on vain...
Uskomatonta.
Piilopaikasta kuvatessa onnistuminen ei ole varmaa.
Tiikerin on näytettävä itsensä,
mikä tekee piilopaikoissa olleen tiimin kahdesta talvesta -
merkittävän päättäväisyyden urotyön.
Kaikkien mukana olleiden yhteistyön ansiosta -
meillä on nyt arvokasta kuvamateriaalia -
planeettamme jäljellä olevista siperiantiikereistä.
Taistelu alkakoon.
Työskentely kuumassa, kosteassa, hyttysten täyttämässä viidakossa -
on haastavaa kaikille.
Upposit syvälle.
-Se on aika syvä. -Siksi sitä sanotaan kuopaksi.
Mutta kuvaamisen kannalta -
tämä tietty kohta sademetsää -
on todellinen helvetti.
Tämä on naurettavaa.
Mutta Suaq-suojelualueen soille Sumatrallauskaltautuvat -
saavat todistaa ainutlaatuista eläinten käyttäytymistä.
Täällä asuvat orangit valmistavat ja käyttävät työkaluja.
Ne ovat lajinsa ainoita villejä yksilöitä, joiden tiedämme tekevän niin.
Täysin koskematonta orankien elinympäristöä on vaikea löytää.
Kolmen uuvuttavan matkapäivän jälkeen -
tiimi saa maistiaisen edessä olevista haasteista.
Ihan kuin metsän aluskasvusto olisi kudottu yhteen.
Joskus tuntuu, että jos -
OHJAAJA
nykäisen köynnöksestä, joku kaatuu 50 metrin päässä.
Kaikkialla näkyy ilmajuuria.
Ne ovat kuin krokettiportteja ja niitä on kaikkialla metsässä.
Jos kävellessä jalka juuttuu niihin, on naamallansa melko vikkelään.
Kello ei ole edes 6.30, ja olen litimärkä.
-Kivaa. -Tämä on sademetsähuumoria.
Oletko kunnossa?
Orangit viettävät kaiken aikansa puun latvoissa.
Ne eivät koskaan tule maahan ja liikkuvat jatkuvasti.
Siksi niiden perässä pysyminen on vaikeaa,
kuten myös lehvistön lomasta kuvaaminen.
Orangit eivät välitä kuvausryhmän ongelmista.
Ne ovat omassa elementissään.
Olemme rynnineet aluskasvillisuuden läpi -
ja yrittäneet saada kuvamateriaalia orangista vauvoineen,
ja se näyttää olevan aina hieman edellämme.
Kyse on sekunneista.
Kamera laitetaan valmiiksi sekunneissa. Se tarkennetaan ja aletaan kuvaamaan,
mutta silloin orangit ovatkin jo liikkuneet, emmekä saa kuvattua.
KUVAAJA
Ei mitään.
Aika mahdotonta.
No, tuskin se on mahdotonta.
Sanotaanko, että vaikeaa?
Vaikeaa.
Todella vaikeaa.
-Matt, minulla on sinulle tärkeä kysymys. -Mitä, Huw?
-Kuinka usein onnistut kuvaamisessa? -Joka 25. kerta.
Joten 25 kertaa...
Kaksikymmentäviisi kertaa raahaamme välineet läpi viidakon.
Raahaamme, nimenomaan.
Sääret naarmuilla,
vyötäröön asti veden peitossa.
Kaiken sen jälkeen meillä...
Ei ole mitään. Ei yhtään mitään.
Päivien muuttuessa viikoiksi eläminen viidakossa käy Mattin voimille,
ja hänen on otettava suunnittelematonta vapaata.
Pakkolomaa.
Minulla on myrkkymuratin kaltaisen kasvin aiheuttama allergia.
Se iski valitettavast kauttaaltaan takareisiini.
Yritän kuivattaa ihottumaa auringossa.
Auringonotto ei ole heiniäni, mutta -
tietyissä tilanteissa sitä tarvitaan, ja tämä on yksi niistä.
KOILLIS-KANADA
Sää sallii viimein meidän lähteä kuvaamaan jääkarhuja.
Olemme odottaneet ikuisuudelta tuntuneet kymmenen päivää.
Mutta tänään on se päivä.
10. PÄIVÄ
Sade on viimein hellittänyt, ja tiimi voi suunnata pohjoiseen.
Sateen vaikutuksen huomaa vasta ensimmäisellä lennolla.
Vettä on enemmän kuin normaalisti.
Ehkä tuolla alueella.
Vasemmalla on karhu.
Kuvausryhmä löytää viimein karhun.
Ryhmä lähestyy karhua jalan -
toivoen pystyvänsä viimein kuvaamaan.
Mutta lähestyessään karhua -
kuvausryhmä huomaa, etteivät asiat ole kuten pitäisi.
Vaikka täällä onkin karhuja, ne eivät kalasta.
Sateen takia joissa on paljon tavallista enemmän vettä,
jolloin kalat uivat suoraan järviin,
eivätkä jumitu matkan varrella oleviin lammikoihin.
Kenties siksi karhut eivät kalasta.
Veden alla tiimin huolet osoittautuvat todeksi.
Tähän aikaan vuodesta joen kuuluisi olla pullollaan kalaa.
Mutta karhuille ei ole täällä syötävää.
Tiimin on viimein myönnettävä, että sää on päihittänyt heidät -
ja palattava kotiin tyhjin käsin.
Makean veden jaksossa yritämme osoittaa, kuinka tärkeää on,
että systeemeihin tulee oikea määrä vettä oikeaan aikaan.
Tässä tilanteessa sen huomaa hyvin,
koska väärä määrä vettä estää eläinten luonnollisen käyttäytymisen.
Se on hyvä juttu kaloille, mutta huono karhuille ja meille.
Emme saa kuvattua jaksoa, koska vesi on liian korkealla.
Kalat eivät jumitu lammikoihin, joten karhut eivät voi kalastaa.
Todella turhauttavaa. Tämä tuntuu epäonnistumiselta.
Mutta luonto on arvaamaton.
Tätä on jatkunut 20 vuoden ajan, mutta tämä vuosi jäi väliin.
Sää Arktiksella on muuttunut todella oudoksi,
ja tänä kesänä on ollut huonoin keli viimeiseen 15 vuoteen.
On vain satanut koko kesän ja ollut pilvistä, ja vesi on noussut.
Kalat uivat vaivatta ylävirtaan eivätkä karhut voi kalastaa.
Oudot ympäristötekijät ja ilmastonmuutos ovat vaikuttaneet Arktikseen valtavasti,
ja tämä on siitä hyvä esimerkki.
Ilmaston muuttuessa säätä ja makean veden virtausta on vaikeampi ennakoida.
Tämä on turhauttavaa kuvausryhmälle,
mutta villieläimille tämä nopeasti muuttuva maailma -
on uhka selviytymiselle.
Sumatralla Matt tuntee yhä huolta onnistumisestaan.
Hänen on jatkettava työkaluja käyttävien orankien etsimistä.
Työ on edistynyt tuskallisen hitaasti,
mutta usein kuvausten kohokohdat tapahtuvat -
vain muutamassa minuutissa.
Huw ja Matt puskevat eteenpäin tietäen, että heidän onnensa voi muuttua hetkessä.
Hyvä.
Joo, hyvä.
Tuo mässyttävä ääni -
tulee siitä, kun ne syövät muurahaisia.
Sen voi kuulla kaukaa.
Orangit käyttävät usein työkaluja muurahaisten keruuseen.
Tämä saattaa olla kameraryhmän odottama hetki.
Pienestä lehvistön reiästä -
kameraryhmä näkee ensi kerran haluamansa.
Naarasoranki käyttää tikkua kaivaakseen muurahaisia pesästään.
Työkalujen käyttö on todella harvinaista jopa lähimmille eläinsukulaisillemme.
Tämä on mullistava hetki kameraryhmälle.
Uskomatonta olla todistamassa tätä.
Olen aika haltioissani, että saimme tämän kuvatuksi.
Tämä on kaiken uurastamisen arvoista.
Soiset olosuhteet, jotka vaikeuttivat tiimin työtä,
ovat myös suojelleet tätä pientä sademetsän palaa hyväksikäytöltä.
Nykyään tällä alueella elää tiheämmin Sumatran orankeja kuin missään muualla,
ja sen uskotaan olevan ainoa jäljellä oleva elinvoimainen populaatio.
Vain muutamassa vuosikymmenessä yli 50% Sumatran sademetsästä on menetetty.
Jäljellä oleva metsä saattaa kadota näiden yksilöiden elinaikana.
LÄNTINEN GRÖNLANTI
Store-jäätikkö Grönlannissa,
jossa tehtiin Uskomattoman planeetan hermoja raastavimmat kuvaukset.
Jääseinämä kohoaa yli 100 metriä veden pinnan yläpuolelle -
ja jatkuu 400 metriä sen alapuolella.
Kesällä siitä irtoaa pilvenpiirtäjän kokoisia lohkareita,
ja kaikki vedenalainen jää syöksähtää veden pinnalle.
Niin saattaa käydä vain kerran kolmiviikkoisten kuvausten aikana,
mutta nämä jääputoukset paljastavat jäätikön liikkuvan,
joten poikiminen voi tapahtua pian.
Kuljetushelikopteri on tuonut paikalle maakuvausryhmän,
mutta ilmakuvaustiimiä kuljettava toinen helikopteri on myöhässä.
Kuvausryhmä voi vain leiriytyä ja odottaa.
Ympärivuorokautisen päivänvalon ansiosta -
jään poikimisen pystyy kuvaamaan sekä päivällä että yöllä.
20 KUVAUSPÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Pieni lohkare juuri...
Joo, tuolla myös.
-Sen on irrottava. -Joo.
16 KUVAUSPÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
On melkein keskiyö. Ulkona on yhä yhtä kirkasta kuin päivällä.
Jos valoisuus ei riitä pitämään hereillä, tänne kuuluu paljon ääniä,
jotka taitavat kuulostaa kovemmilta teltan sisällä.
Kun syöksyy ulos, kaikki on hiljaista. Ja heti kun palaa telttaan...
Tuollaisia.
Jäätä putoilee yhä useammin, mutta ilmakuvaustiimi ei ole vieläkään saapunut.
Tänään on aurinkoista ja jäätikkö on aktiivinen.
13 KUVAUSPÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Olemme hermostuneina odottaneet, poikiiko se ennen heidän saapumistaan.
Jännitys tiivistyy.
KALIFORNIANLAHTI, MEKSIKO
Ilmakuvaukseen ei aina tarvita helikoptereita.
Avomerillä kameraryhmällä on siihen toinen ratkaisu.
Kiitos.
Joo, tuossa on syötti.
Okei, näen syötin. Valotus näyttää hyvältä.
Liiku syötin perässä.
Okei, menen lähemmäs.
Villieläinten spektaakkelit avomerellä ovat odottamattomia -
ja lyhytaikaisia.
Niiden kuvaaminen ilmasta on aina ollut haasteellista,
koska helikopterit eivät lennä näin kauas maalta.
Laskeudu lähemmäs.
Pidä siinä. Tulen takaisin kohti venettä.
-Se liikkuu ylöspäin, eikö niin? -Joo.
Nyt viimeisimpien drone-lennokeiden avulla...
-Vähän lähemmäs. -Onko hyvä?
Hyvältä näyttää.
...näemme viimein ilmasta käsin nämä avomerien ohikiitävät hetket.
Nyt meillä on drone, joka on tarpeeksi nopea ja pieni...
OHJAAJA
...veneessä käytettäväksi.
Kun olemme kilometrien päässä avomerellä,
se avaa meille uusia, jännittäviä mahdollisuuksia.
Tiimi on saapunut Kalifornianlahdelle Meksikoon,
joka on yksi maailman parhaista paikoista nähdä sinivalaita.
Sinivalas. Ensimmäinen sinivalaamme.
DRONE-KUVAAJA
Huomasimme sen hetki sitten. Se on valtava.
Tämä saattaa olla itsestään selvä asia, mutta tuo valas on valtava.
Vautsi.
Jestas!
Se on pinnalla.
Tämä on hyvä alku, mutta tiimillä on kunnianhimoinen tavoite:
kuvata sinivalasemoa poikasensa kanssa ilmasta.
Drone on valmiina.
Kuvaukseen tarvitaan kaksi henkilöä.
Hector lennättää dronea, ja Olly käyttää kameraa.
Drone on saatava paikalleen,
minkä jälkeen päätetään sen oikea korkeus ja suunta.
Pysy paikallasi.
Sinivalaat tulevat pintaan vain pariksi minuutiksi -
ja ovat sitten jopa vartin sukelluksissa.
Se on todella lyhyt aika saada kaikki toimimaan.
-Missä? -Tuolla.
-Älä käännä sitä liikaa aurinkoon. -Valo on tosi kirkas.
Liikaa, aloitetaan alusta.
Voi ei, se sukeltaa.
On se vikkelä.
Se on poissa.
VENÄJÄN JÄÄMEREN RANNIKKO
Tässä on kylmävarasto, tilapäinen muoviseinä ja ämpärimme.
KUVAAJA
Kakkaamme ämpäriin.
Todella loistokasta.
Hector, Patrick, Anatoly, Evgeny ja Max.
Täällä syömme, nukumme, kuivaamme kamojamme ja lämmittelemme.
Tässä kaikki nukkuvat.
Yksi, kaksi, kolme ihmistä nukkuu tuossa. Luksusta.
Oliko siinä koko kierros?
Siinä se, joo. Ei ole muuta.
Sitten ulkopuolella on paljon lisää.
-Elävien kuolleiden yö. -Joo.
BIOLOGI
Zombihyökkäys. Meidän on suojattava kotimme niiltä.
Zombeja.
Heräsimme keskellä yötä, koska mursut olivat piirittäneet majamme.
Niitä on kaikkialla. Jos katsoo generaattorin reiästä, oven raosta -
tai tuolta toisesta reiästä... Olemme täysin mursujen ympäröimiä.
Ne hakkaavat majan seiniä vasten. Maja heiluu.
Syöksyhampaat iskevät seiniin.
Aika mahtavaa.
Tämä on jännittävää, koska halusimme niiden tulevan.
Joten tämä on mahtavaa.
Ihan kuin 50 000 wookieta piirittäisi meitä.
Olisi pelottavaa, jos emme tietäisi, mitä ne ovat.
Saapuessaan Venäjälle kuvaamaan maailman suurinta mursujen kokoontumista -
tiimi ei odottanut niiden tulevan ovelle koputtamaan.
Ranta on aivan tupaten täynnä.
OHJAAJA
Ongelmana on, että mökki on täysin saarroksissa.
Mursuja kaikkialla.
Koska mursut tukkivat kaikki ovet,
oli vain yksi kuvaamiseen soveltuva paikka.
Koska mökki on saarroksissa, kuvaamme katolta.
Olemme kokeneet kaikki säätilat auringonpaisteesta lumeen ja rakeisiin.
Kaikki säätilat päivässä.
Katolta kuvaamisella huonossa säässä on rajoitteensa.
Tiimi odotti innolla -
tilaisuutta lennättää dronea ilmakuvia varten.
Sää selkeni, ja mursujen välissä on rako.
Laitamme siis dronen ilmaan kuvaamaan tätä.
Joo, suoraan rantaa pitkin.
Niitä on uskomaton määrä.
Niin kauas kuin silmä kantaa.
Ranta ja jyrkänteet ovat täynnä.
Niitä on vedessä tuhansia.
Vain ilmasta näkee todella tämän spektaakkelin laajuuden.
Yli 100 000 mursua on noussut yhdelle rannalle.
Kaikki mursut lähtivät yön aikana.
Uskomatonta. Mursuja oli 80 000. Ne täyttivät rannan joka neliösentin.
Nyt ranta on tyhjä. Ne katosivat yhdessä yössä.
KALIFORNIANLAHTI, MEKSIKO
Tuolla se on.
Se on pinnalla.
-Nousetko ilmaan? -Jep.
Okei, eteenpäin.
Tuolla se on.
-Okei, tiukasti vasempaan. -Tiukka vasen.
Tiukka vasen.
Näissä ihanteellisissa olosuhteissa, ja koska valaat eivät välitä dronesta,
tiimi pystyy ottamaan intiimejä lähikuvia.
-Kuvaa. Oikeaan. -Käänny oikeaan.
Joo, pidä siinä.
Tiimi onnistuu jopa kuvaamaan sinivalasta syömässä.
Valaan avoin kita on täynnä vettä ja krillejä.
Se syö tuolla.
-Vähän eteenpäin. -Hitaasti.
Kuulostaa siltä, että se on lähellä.
Vautsi.
Sain juuri laajakuvaa syövästä sinivalaasta.
Vautsi. Mennään.
Jatka kuvaamista. Hyvä.
Joo.
Emo ja poikanen, mennään.
-Joo. -Valmiina?
Joo.
Ylemmäs ja vasempaan.
-Vasen. -Kiva.
Älä käänny.
Liiku eteenpäin.
Joo, vasemmalle.
Okei. Kaunista.
Pidän kameraa tässä.
-Pidän sitä paikallaan. -Kaunista.
Seuraa sitä varovasti. Jatka kuvaamista näin.
Tule takaisin varovasti sen kanssa.
Kaunista.
Se tulee suoraan kohti dronea.
Sen kasvot näkyvät.
Vautsi. Ihanaa.
Poikasen ja sen kasvojen näkeminen,
ja kun se sukeltaa emon alle ja sieltä pois...
Tuollainen käyttäytyminen on... Joo, tuo oli paras kuvauksemme.
Tuo oli todella erityistä.
Kekseliäällä dronejen käytöllä -
tiimi onnistui kuvaamaan harvinaisia, intiimejä hetkiä,
jotka paljastavat suurimman koskaan eläneen eläimen hellemmän puolen.
LÄNTINEN GRÖNLANTI
Jäätiköllä kuuluu ääni, jota kaikki ovat odottaneet.
10 KUVAUSPÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Eikä hetkeäkään liian aikaisin.
Hei, Jamie. Mitä kuuluu? Tervetuloa Storelle.
Kaunista.
Mutta ilmakuvaustiimin ollessa viimein paikalla -
jäätikön aktiivisuus heikkenee varoituksetta.
SEITSEMÄN KUVAUSPÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
He voivat vain odottaa -
ja toivoa, että jää poikii ennen ajan loppumista.
NELJÄ KUVAUSPÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Kaikki järjestyy kyllä.
Aurinko tulee pilvestä, jäätikkö poikii ja saamme kaiken kuvatuksi.
KAKSI KUVAUSPÄIVÄÄ JÄLJELLÄ
Viimeisenä päivänä.
Niin yleensä käy.
Jep, tuolta pohjasta on nousemassa toinen.
Oikealla on lisää.
-Missä? -Tuon osan oikealla puolella.
-Tuolla on osia... -Katso, tuolla.
Sinuna ottaisin laajakuvaa.
Vautsi! Katso tuota, joka nousee. Tuo pylväsmäinen.
Okei, olemme valmiita.
Mateo, kerro mitä näet.
Kerromme, jos huomaamme sen päässä tapahtuvan jotakin.
Kuvaan yksityiskohtia, koska sinulla on laajakuva.
-Lennä eteenpäin. -Irtoaako tuo kaaren yläpuoleinen osa?
Tiimin on päästävä lähelle kuvaamaan.
En halua näin lähelle seinämää.
Mutta milloin he ovat liian lähellä?
Koetetaan kuvata yläpuolelta.
Mennään vähän korkeammalle.
Kun pilotti väistelee rekan kokoisia lohkareita,
on selvää, että jotakin suurempaa on tapahtumassa.
Jamie, kamera vasemmalle.
TUNTI KUVAUSAIKAA JÄLJELLÄ
Koko seinämä irtoaa.
Kilometrin lohkare jäätä irtoaa etuosasta.
Puoli kilometriä vedenalaista jäätä syöksyy veden pinnalle.
Jean-Michel, vie meidät mahdollisimman lähelle.
Okei. Lennä tässä mahdollisimman tasaisesti.
Hienoa.
Pääsemmekö vähän alemmas?
Tässä on hyvä.
Jean-Michel, nouse ylemmäs. Ylemmäs!
Pilotin on ohjattava helikopteria 75 miljoonan tonnin jäälohkareen -
rymistessä lahdessa.
Laajempaa.
Jep, tuo on tosi hyvä.
Koetetaan päästä tämän ympäri.
Voimmeko liukua tästä vasempaan?
Näyttää hienolta.
Uskomatonta. En ole ennen nähnyt mitään tällaista.
Pujottelemme jäävuorten ympäri.
Teidän on kerrottava, jos jäätikkö poikii lisää.
Joo, kerromme. Mutta tuo oli uskomatonta.
Miltä se näytti helikopterista?
Mahtavalta.
Ihan kuin videopelissä.
Yhtäkkiä kokonainen vuori nousi merestä.
Sitten se kaatui ja kääntyi.
Näitkö, kun menimme korkealle ja luulimme sen poikineen jo? Kuvasimme ylhäältä.
-Ja näimme... -Ja sitten näimme...
...kun koko seinämä vain romahti.
Tulimme vain tähän täysin...
-Näimme sen. -Toinen poikiminen oli huikea.
Seinämä nousi kopterin vasemmalta puolelta
-Unohdin sen. -Ja hän huusi "laajempaa!"
Peräännyitkö silloin?
Yhdessä vaiheessa oli pakko, koska näin peilissä jäävuoren.
Sitten hän sanoi: "Ylös!"
Kuulin vain Adamin sanovan: "Tuonne, kamera, vasen, ei!"
Jamie oli takana: "Herranjestas. Tämä on... Herranjestas!"
Uskomattomin asia, jonka olen nähnyt tai kuvannut.
-Kaiken arvoista, eikö? -Fantastista.
Voi pojat.
-Tee on kiehumassa. -Voi pojat.
Venäjän rannikolla napapiirin julkkikset ovat ilmestyneet paikalle.
Tämä on jääkarhujen maa.
Onneksi venäläinen mursubiologi, Anatoly Kochnev,
ei ole aloittelija jääkarhujen torjumisessa.
Hän on kehittänyt omintakeisen tavan käsitellä karhuja: pitkän kepin.
Minä laitan kepin näin, ja karhu pysyy kepin ympärillä.
Joo.
Niin. Katsos...
Olen jääkarhu.
Joo.
Pelkkä keppi huolestuttaa hieman, kun näen tuolla 12 jääkarhua.
Mutta luotan Anatolyyn. Luotan tieteeseen.
-Mennään. -En ole enää varma, haluanko mennä.
Anatolyn keppitekniikka -
yhdessä vuosien kokemuksen kanssa tuntuu pitävän karhut loitolla tiimistä.
Karhut ovat pulskia ja onnellisia, joten ne ovat todella rauhallisia.
Ne vain kävelevät ohi eivätkä huomioi meitä mitenkään.
Ne perääntyvät hieman haistaessaan meidät,
mutta muuten ne ovat rauhallisia.
Karhujen ollessa rentoja tiimi pystyy keskittymään mursuihin,
joita on alkanut kerääntyä rannikolle.
Mutta seuraavaa he eivät osanneet odottaa.
Mursu kiipeää aivan jyrkänteen huipulle -
päästäkseen pois puristuksista.
En ymmärrä. Miksi ne menevät tuonne?
Kaikkein kivisimmän jyrkänteen huipulle.
Saavuttaessaan 80-metrisen huipun ne lepäävät,
kunnes niiden on palattava mereen etsimään ruokaa.
Tuo viimeinen osa on todella jyrkkä, ja ne kaikki vain...
Tuo osa on todella jyrkkä.
Luoja.
Varovasti.
Yksi putoaa.
Se on aivan reunalla.
Kamalin kuvaamani asia.
Niiden ei kuulu kiivetä jyrkänteitä. Niitä ei ole luotu siihen.
En ymmärrä ollenkaan.
Kamalaa.
Se on vain epä...
Ei voi käsittää, kuinka...
Se näkee mursut vedessä ja haluaa niiden luo.
Se ei ymmärrä, mitä putoaminen on. En tiedä, mistä se johtuu.
Masentavaa. Minua ärsyttää, kuinka naurettavaa se on, että ne vain...
Mikään ei puske sitä. Se vain kävelee rauhallisesti alas jyrkänteeltä.
Kaksi- tai kolmesataa kuollutta mursua alle kilometrin mittaisella rannalla.
Ne ovat uuvuksissa uituaan pitkän matkan ruoan perässä -
ja palattuaan tänne nukkumaan.
Ne nukkuivat ennen jäällä, jolta sukelsivat mereen syömään.
Nyt ne uivat satoja kilometrejä tänne, kiipeävät jyrkänteitä ja putoavat.
Ne kuolevat pudotessaan tai puristuksissa,
koska tuhansien on ahtauduttava pienelle rannalle.
Jääkarhuilla on onnen päivät.
Mutta jääkarhut eivät tee mitään.
Mursut putoavat kuolemaansa itse, koska eivät osaa kulkea alas jyrkännettä.
Niitä ei selvästi ole luotu siihen.
Tämä on ilmastonmuutoksen surullinen todellisuus.
Ne olisivat nyt jäällä, jos voisivat.
Mutta niiden on pakko tulla maalle, jossa ne ovat vaaraksi itselleen.
Tätä on todella vaikea katsoa.
Se on vain...
Eikä se ole edes nopea kuolema. Ne vain kompuroivat,
saavat sisäisiä vammoja ja vain makaavat täällä.
Sydäntäsärkevää.
Todella surullista.
Sivustolla ourplanet.com voit oppia,
kuinka planeettamme voi kukoistaa jälleen.
Tekstitys: Vesa Puosi