Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- החוף הארקטי הרוסי -‬
‫״ליל המתים החיים״.‬ ‫-כן.‬
‫- ד״ר אנטולי קוצ׳נב, ביולוג -‬
‫מתקפת זומבים.‬ ‫אנחנו צריכים למגן את הבית מפני זומבים.‬
‫כן, אם מסתכלים מלמעלה,‬ ‫אפשר לראות את עיני הזומבים.‬
‫רואים אותם?‬
‫הם שם.‬
‫הם ענקיים.‬
‫ראש כזה גדול.‬
‫- ארבע שנות יצירה -‬
‫יוצאים לקרב.‬
‫- 3,375 ימי צילום ב־60 מדינות -‬
‫- 400,000 שעות ניטור מצלמות חבויות -‬
‫- 6,000 טיסות רחפן -‬
‫טוב, אני רואה את הפיתיון.‬
‫- 911 ימים בים -‬
‫- 2,000 שעות צלילה -‬
‫- 600 אנשי צוות‬ ‫יצאו למעל 200 מסעות צילום -‬
‫- זהו סיפורם... -‬
‫הצוות הגיע לאיים המרוחקים‬ ‫של פולינזיה הצרפתית‬
‫בדרום האוקיינוס השקט.‬
‫כרישים מוגנים לחלוטין כאן.‬
‫זהו אחד המקומות הבודדים שנותרו‬
‫בהם כרישים עדיין משגשגים‬ ‫בדומה לכמותם בעבר.‬
‫מוכן.‬
‫צוללנים. כאן הסיפון העליון. האם שומע?‬
‫כן, שומע היטב. אתה שומע אותי?‬
‫שומע אותך היטב. עבור.‬
‫תהנו מהצלילה, ובואו נמצא כרישים.‬
‫מחזיקים אצבעות.‬
‫אין בעיה למצוא את הכרישים.‬
‫טוב, הנה הם.‬
‫המון כרישים.‬
‫הם התאספו בערוץ המרכזי,‬ ‫ממתינים בזרם הגאות.‬
‫אך לצוללנים קשה לשחות כנגד זרם כה חזק.‬
‫כדי לצלם כרישים הצדים בלילה,‬ ‫הצוות זקוק לתאורה תת־מימית עצמתית.‬
‫הם העלו אותם על קטנוע כדי לסייע עם הזרם.‬
‫קטנוע תת־מימי של ״סאבמרג׳״, רד״צ.‬
‫- רגיס פסרה, תאורן -‬
‫רכב דחיפה לצוללנים.‬
‫אלו המנורות. הן מחוברות לקדמה.‬
‫בצד כאן נמצא המדחף.‬
‫כמו טיל נפץ, רק עם מנורות.‬
‫המערך מעוצב‬ ‫להארת שטח מספיק גדול של השונית,‬
‫כך שניתן יהיה לתפוס את המופע במלואו.‬
‫זה די מפחיד.‬
‫אני רואה עיני כריש מחזירות אור.‬
‫האורות פועלים כראוי,‬ ‫אז הצוות יורד אל האפיק.‬
‫הכרישים מתחילים לצוד, לא מוטרדים מהאורות.‬
‫ואו, כולם פה.‬
‫הצוללים ניגשים בזהירות,‬
‫שומרים מרחק מהכרישים.‬
‫המון כרישים, זו אווירה שונה מאשר ביום.‬
‫אתם יודעים מה?‬ ‫החבר׳ה האלה הודלקו. הם פעילים.‬
‫זהירות שם.‬
‫בדיוק כשהאקשן מתחמם, ‬
‫מערך התאורה כושל.‬
‫בחזרה לסירה.‬
‫- מזרח רוסיה -‬
‫ישנם מעט מינים חמקמקים‬ ‫כמו הטיגריס הסיבירי,‬
‫וצוות ״כדור הארץ המופלא״ רקח‬
‫תוכנית יוצאת־דופן לצילומם.‬
‫אנחנו עומדים להיכנס למחבוא‬
‫במטרה לבלות בערך...‬
‫- מארק סמית, צלם -‬
‫...שמונה מאות שעות‬
‫בתיבת עץ קטנה‬
‫עד סוף הצילומים.‬
‫הסיכוי היחיד שלהם לצלם את הטיגריס‬
‫יהיה לחיות בעצמם בלב טריטוריית הטיגריס.‬
‫הם משתמשים במצפים שנבנו במיוחד‬
‫בגודל המספיק בדיוק למגורים של אדם אחד.‬
‫זה דומה לטיול קרוואן...‬
‫- פול סטיוארט, צלם -‬
‫...אבל טיול קרוואן מוזר וחורפי‬
‫בו אתה מחפש נקודת תצפית טובה על טיגריסים.‬
‫צריך היה למקם את המחבוא במדויק‬
‫על מנת לאפשר את התצפית הטובה ביותר.‬
‫אך ייתכן שחלקם מדויקים קצת יותר מדי.‬
‫זה כמו לעבור לגור בבית חדש,‬
‫אתה לא יודע מה נמצא איפה.‬
‫אבל הבעיה היא שהבית הזה...‬
‫קטנטן.‬
‫ויש פה המון דברים.‬
‫צוות הצילום יגור בתוך מקומות המחבוא הללו‬
‫במהלך שני החורפים הבאים.‬
‫טוב, נתראה. ביי, פול.‬ ‫-ביי.‬
‫ביי.‬
‫במהלך ששה ימים רצופים בכל פעם,‬ ‫הם אפילו לא יפתחו את הדלת.‬
‫לא, אני לא נשאר שם.‬
‫לטיגריסים סיביריים‬ ‫הטריטוריות הגדולות ביותר מלכל חתול אחר,‬
‫והם ידועים לשמצה בביישנותם.‬
‫כך שבמגורים במקומות המחבוא הללו,‬
‫הם מקווים להצליח להיות שם ברגע הנכון‬
‫בלי להפריע לטיגריס.‬
‫בשעה שהאחרים יושבים בסבלנות בתיבה שלהם,‬
‫קירן נעזר בידע של מדענים מקומיים‬
‫כדי לבנות רשת מצלמות נסתרות‬
‫לרוחבה של סביבת המחייה של הטיגריס.‬
‫הדבר הכי פחות נוח שעשיתי.‬
‫התנועה הקלה ביותר תפעיל את המצלמות הללו,‬
‫כך שעליו לשוב ולבדוק את שללו באופן סדיר.‬
‫- יום 15 -‬
‫בתחילה הסימנים אינם מבטיחים במיוחד.‬
‫לדעתי זה נראה כמו עוד כלום.‬
‫אוף.‬
‫- צפון־מזרח קנדה -‬
‫צוות ״כדור הארץ המופלא״‬ ‫נמצא באזור הארקטי הקנדי.‬
‫הם שמעו דיווחים על כך‬ ‫שבכמה מקומות לאורך החוף,‬
‫ובמשך שבועיים־שלושה בשנה,‬
‫דובי קוטב למדו לעשות משהו מדהים.‬
‫במחנה הבסיס שלהם, בנהר ברנואן שבקוויבק,‬
‫מדריך הדובים אלאן מראה להם צילומים מפתים‬
‫מהשנה שעברה.‬
‫משהקרח הנמס בקיץ אילץ אותם לעלות אל החוף,‬
‫הדובים כאן למדו לדוג דגים מן הנהרות.‬
‫המשתה הקצר הזה מספק להם אנרגיה יקרת־ערך‬
‫בעונה נטולת הקרח, ההולכת ומתארכת.‬
‫יש שם הרבה דגים,‬
‫ולפעמים אנחנו אפילו רואים‬ ‫את הזאבים צדים איתם.‬
‫יופי, רף הציפיות ממש נמוך.‬
‫כן, בדיוק.‬
‫- קנדה -‬
‫אך ישנם רק נהרות רדודים מעטים,‬
‫בהם הדובים יכולים לדוג דגים נודדים.‬
‫אלה ממוקמים מעל 100 קילומטרים צפונה,‬
‫ונגישים לצוות רק במטוס ימי קטן.‬
‫אם תאמר לי שיהיה מזג אוויר טוב,‬
‫הסיכוי לראות דובים דגים בשבועיים הקרובים,‬
‫הוא 90, 95.‬
‫מושלם.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫- יום 2 -‬
‫זרזיפי גשם לא מרתיעים אותם,‬
‫וחברי הצוות בודקים ציוד.‬
‫- שיין מור, צלם; אילירה מלאליו, חוקרת -‬
‫הם מקווים לתפוס‬ ‫את הצילום התת־מימי הראשון אי־פעם‬
‫של דובי קוטב דגים,‬
‫ובנו מצלמה נסתרת מיוחדת לטובת המשימה.‬
‫כן.‬
‫האופק בסדר?‬
‫לא, הוא לא בדיוק במקום לדעתי.‬
‫כשהמצלמה הזו עובדת,‬
‫הם מכינים את יתר המצלמות שלהם.‬
‫כל שעליהם לעשות כעת‬
‫הוא להציב אותן מול דוב קוטב.‬
‫- יום 3 -‬
‫טפטוף נרחב, חצי קילומטר עד שני קילומטר,‬
‫אז...‬
‫מזג האוויר לא מתאים לטיסה.‬
‫תטוסו בערך קילומטר וחצי‬
‫ותתקלו בערפל כבד, ו...‬
‫לא יהיה לכם שדה ראייה, תתקעו.‬
‫- יום 4 -‬
‫עוד יום במחנה.‬ ‫-כן.‬
‫חשבנו לשקול את עצמנו עם כל הציוד.‬ ‫התחלנו אתמול.‬
‫חמישה־עשר קילו.‬
‫הרחפן נשקל, זהו.‬
‫זה היה 112, עכשיו זה 93.‬
‫אוי, זה לא טוב.‬
‫אני מעל המשקל המקסימלי,‬ ‫ואנחנו חורגים מקיבולת המשקל למטוס,‬
‫נראה שכיוון שאני הכי שמן,‬
‫אני נשאר מאחור, ואני לא מרוצה מזה.‬
‫בואו נבדוק. מה המשקל?‬
‫אנחנו ב־102.‬
‫מה?‬ ‫-אני יודע!‬
‫נאכלו יותר מדי פנקייקים.‬
‫- יום 5 -‬
‫הדאגה הקלה שלי היא שיש לנו עוד שבוע.‬
‫בהחלט.‬ ‫מזג האוויר מכתיב את כל מעשינו, בכל יום.‬
‫חדשות טובות בפולינזיה הצרפתית.‬
‫מערך התאורה שב לפעולה.‬
‫כדי לתפוס את הסיקוונס הסופי,‬
‫הצוות צריך להיכנס אל בין הכרישים,‬
‫ועבור זה הם זקוקים להגנה נוספת.‬
‫חליפות שריון חסינות לנשיכות.‬
‫אם לא משתמשים בזה,‬
‫הסיכוי להינשך גבוה לדעתי.‬
‫הכל כאן כמו שצריך מבחינת בטיחות,‬
‫- דאג אנדרסון, צלם -‬
‫אז אין פחד. רק להט, התרגשות, התלהבות.‬
‫הלילה הכרישים מתאספים‬ ‫בכמות גדולה עוד יותר.‬
‫כל־כך הרבה כרישים.‬
‫בעזרת כל הניסיון שלו,‬
‫דאג מחליט בזהירות מהו הרגע להתקרב.‬
‫הם נראים בסדר הלילה. אני נכנס.‬
‫כשהם שומרים על שלווה וזזים לאט,‬
‫הצלמים נכנסים‬ ‫היישר אל בין הכרישים הצדים...‬
‫כל־כך הרבה כרישים.‬
‫...ומצליחים לצלם מאות טורפי־על‬
‫בזמן אכילה פרועה,‬
‫בלי להפוך לחלק ממנה.‬
‫יופי של אקשן.‬
‫כן. מעולה.‬
‫אתה ממש באמצע סצנת טריפה,‬
‫ואתה מרגיש ממש קטן בסוף.‬
‫כיום, סצנות מדהימות שכאלה מתרחשות רק‬
‫במקומות כמו פולינזיה הצרפתית,‬
‫בהם הכרישים הם חיות מוגנות.‬
‫ויכולים להיות כל־כך הרבה כרישים שצדים יחד,‬
‫כל־כך קרובים אחד לשני,‬
‫זה כמו נהר זורם.‬
‫זה ממש מיוחד. ‬
‫אני אוהב את זה. אני נהנה מהחלק הזה.‬
‫לטורפי־העל הללו תפקיד מכריע‬
‫בבריאות מימי החופין שלנו.‬
‫חיוני שנגן על כרישים בכל האוקיינוסים שלנו‬
‫כדי שיוכלו לשוב ולשגשג.‬
‫- מזרח רוסיה -‬
‫חודש לאחר שהחלו בצילום הנמרים,‬
‫הימים אינם ראויים לציון וחולפים לאיטם.‬
‫אין הרבה מה לעשות,‬ ‫חוץ מלעשות לכם סיור במחבוא.‬
‫- יום 39 -‬
‫אז בוא נעשה את זה מהר ובשקט.‬
‫מתחילים.‬
‫זו הסכין הגדולה שלי, מדחום,‬
‫קופסת אגוזים,‬
‫מכשיר קשר לווייני,‬
‫תה, קפה,‬
‫נייר טואלט,‬
‫אבוקה, כדי להבריח את הטיגריס,‬
‫אם הוא מחליט לאכול אותי.‬
‫לא סביר.‬
‫נעליים תרמיות, כדי לחמם את כפות הרגליים,‬
‫קומקום, כיריים,‬
‫כל ציוד הגז.‬
‫בקבוק להשתין בו.‬
‫זה בית השימוש שם.‬
‫אני יושב עליו פעם ביום, כדי לפנק את עצמי.‬
‫אפילו לי משעמם עכשיו.‬
‫- יום 62 -‬
‫חודשיים לאחר תחילת הצילומים,‬ ‫בדיקתו השגרתית של קירן בעיצומה.‬
‫נראה שהמצלמה עדיין עובדת.‬
‫יש הרבה חומר מצולם על הכרטיס הזה.‬
‫השאלה היא מה מצולם.‬
‫צילומים רבים של מזונו של הטיגריס.‬
‫אך עדיין ללא טיגריס.‬
‫מגניב.‬
‫צילמנו שונר.‬
‫זו הפעם הראשונה שתפסנו משהו כזה פה.‬
‫לא טיגריס, אבל זו עדיין חיה מגניבה.‬
‫אך לא מה שהם מחפשים.‬
‫אולם באותו הערב, פול זוכה לאורח.‬
‫- יום 75 -‬
‫נראה שאני מוקף בשני טיגריסים.‬
‫אני לא יודע אם עדיין אפשר לשמוע,‬ ‫אבל הוא עדיין...‬
‫עדיין שואג שם במעלה השביל,‬
‫ונראה...‬
‫שיש עוד טיגריס‬
‫שעונה לו.‬
‫אז...‬
‫אני בבירור במקום הנכון.‬
‫נקווה שהם עדיין יהיו בסביבה בבוקר.‬
‫זה צליל מדהים.‬
‫למרבה הצער,‬ ‫שני הטיגריסים אינם בסביבה בבוקר המחרת.‬
‫ואו, איזה יופי.‬
‫אך המצלמות הנסתרות של המדען‬ ‫מאשררות את ביקור אורחיו הליליים של פול.‬
‫אל תנחר הלילה, פול.‬
‫לא, זה יפתה אותם.‬
‫מהמם, לא?‬ ‫-כן, נהדר.‬
‫מחזיקים אצבעות.‬
‫אנחנו צריכים לראות את הטיגריס הזה.‬
‫בקרבה מתסכלת, אך עדיין לא בר־צילום.‬
‫- 12 חודשים לאחר מכן -‬
‫זוהי שנת הצילומים השנייה שלהם,‬
‫וצוות המצלמות הנסתרות מאתר סימנים מבטיחים‬
‫בדרכם אל הרכס.‬
‫הן טריות מאוד.‬
‫והוא מתקדם בכיוון הנכון.‬
‫הוא ירד קצת מהשביל ואז הופיע באזור הזה,‬
‫בו אין שלג.‬
‫אבל נראה שהטיגריס המשיך במעלה הרכס,‬ ‫לאזור המצלמות הנסתרות.‬
‫בשלב זה, הצוות למוד ניסיון‬
‫לגבי מסלוליו הסבירים של הטיגריס ביער.‬
‫אבל קירן יודע מניסיון‬
‫כי החתולים עודם רגישים ביותר‬ ‫לכל סימן לבני־אנוש בשטחם.‬
‫כדי להצליח, צריך המון מזל.‬
‫סוף־סוף המצלמות הנסתרות מתחילות להשתלם.‬
‫ואו, אני לא מאמין.‬
‫תוצאה של שנתיים של עבודה.‬
‫שנתיים של עבודה בשביל‬
‫כמה דקות מצולמות, ו...‬
‫אתה רואה כזה שוט, והכל שווה את המאמץ.‬
‫זה הרקע המושלם, הרכס הזה,‬
‫כשההרים ברקע, האור יפה,‬
‫וקרני שמש בוהקות על העדשה.‬
‫והחיה המדהימה הזו...‬
‫לא יודע, זה...‬
‫כן, זה מופלא.‬
‫ההצלחה לא מובטחת בעבודה במחבוא.‬
‫על הטיגריס להופיע בפניך,‬
‫מה שהופך את שני החורפים שסבלו צוותי המחבוא‬
‫למפגן נחישות יוצא־דופן.‬
‫הודות למאמצים המשותפים‬ ‫של כל המעורבים בדבר,‬
‫כעת יש בידינו צילומים ספורים ויקרי־ערך‬
‫של הטיגריסים הסיביריים ששרדו בעולם.‬
‫הקרב מתחיל.‬
‫עבודה בג׳ונגל חם, לח ושורץ יתושים‬
‫היא עבודה מאתגרת לכל אחד.‬
‫נכנסת לעומק.‬
‫זה די עמוק. נראה לי שזה די עמוק.‬
‫חתיכת בור.‬
‫אבל בכל הנוגע לצילומים,‬
‫החלק הזה של יער הגשם‬
‫הוא גיהינום של ממש.‬
‫זה מגוחך.‬
‫אבל מי שיעז להתמודד עם הביצה‬
‫עשוי לראות התנהגות ייחודית של בעלי חיים‬ ‫בשמורת סואק שבסומטרה.‬
‫האורנג־אוטנים כאן‬ ‫למדו להכין כלים ולהשתמש בהם.‬
‫אלה הם האורנג־אוטנים היחידים החיים בטבע‬ ‫שידוע שעושים זאת.‬
‫- סומטרה, אינדונזיה -‬
‫לא קל למצוא בתי גידול בתוליים‬ ‫של אורנג־אוטן,‬
‫וכעבור מסע מתיש בן שלושה ימים,‬
‫הם זוכים בטעימה ראשונה‬ ‫מן האתגרים המצפים להם.‬
‫יש הרגשה שכל קרקע היער‬
‫ארוגה כמקשה אחת.‬
‫- יו קורדי, במאי -‬
‫לפעמים אני מרגיש שאם ארים כאן שרך‬ ‫ואמשוך אותו,‬
‫אגרום למישהו למעוד במרחק 50 מטר.‬
‫בכל פינה רואים את שורשי האוויר האלה.‬
‫הם דומים לקשתות קרוקט,‬ ‫והם נמצאים בכל מקום ביער הזה.‬
‫אם אתה הולך ביער ‬
‫והרגל שלך נתפסת באחד השורשים,‬ ‫אתה נופל על הפרצוף.‬
‫השעה אפילו לא שש וחצי,‬ ‫ואני כבר רטוב לגמרי.‬
‫כיף.‬
‫זה חלק מההומור של היער.‬
‫אתה בסדר?‬
‫האורנג־אוטנים מבלים את כל זמנם למעלה,‬ ‫בחופת היער.‬
‫הם לעולם לא יורדים לקרקע,‬ ‫ותמיד נמצאים בתנועה.‬
‫לכן האתגר הגדול יהיה לעמוד בקצב שלהם...‬
‫ולצלם אותם מבעד לעלווה הצפופה.‬
‫האורנג־אוטנים אינם מודעים‬ ‫למאבק המתחולל מטה,‬
‫והם מבלים בנעימים.‬
‫פילסנו לנו דרך מתחת לחופת היער‬
‫וניסינו לצלם נקבת אורנג־אוטן עם הגור שלה,‬
‫אבל היא תמיד מקדימה אותנו בעשר שניות.‬
‫כלומר, זה תמיד עניין של שניות.‬
‫ממקמים את המצלמה‬ ‫ ויש רק כמה שניות להכין אותה,‬
‫למקד את התמונה ולצלם.‬
‫אבל ברוב הפעמים היא זזה מהר מדי,‬
‫ולא מספיקים לצלם כלום.‬
‫- מאט אברהרד, צלם -‬
‫כלום.‬
‫זה כמעט בלתי אפשרי.‬
‫אבל לא באמת בלתי אפשרי.‬
‫נחיה ונראה. ‬ ‫-נסגור על ״קשה״?‬
‫קשה.‬
‫קשה מאוד.‬
‫מאט, יש לי שאלה חשובה אליך.‬
‫כן? מה השאלה החשובה שלך, יו?‬
‫מהו יחס ההצלחה שלנו בצילומים, לדעתך?‬
‫עשרים וחמש לאחת.‬
‫אז 25 פעמים...‬
‫אני מדליק ומכבה את המצלמה...‬
‫סוחב את המצלמה ואת החצובה בג׳ונגל.‬
‫סוחב, כן. נשרט בשוקיים.‬
‫שוקע במים עד המותניים.‬
‫ואחרי כל זה, יש לנו...‬
‫כלום. אין לנו כלום בסוף.‬
‫כשהימים הופכים לשבועות,‬
‫החיים בג׳ונגל מתחילים לתת אותותיהם במאט,‬
‫והוא נאלץ לצאת לחופשה בלתי מתוכננת.‬
‫זו חופשה כפויה. יש לי...‬
‫זו אלרגיה לצמחים.‬ ‫זו אלרגיה לצמח שדומה לקיסוס רעיל‬
‫או לאלון רעיל.‬
‫לרוע המזל, הפריחה מכסה‬ ‫את כל הצד האחורי של הרגליים שלי.‬
‫אני מנסה לייבש את הרגליים בשמש.‬
‫אני לא אוהב להשתזף, אבל...‬
‫לפעמים אין ברירה, וזו אחת הפעמים הללו.‬
‫- צפון‬‫-‬‫מזרח קנדה -‬
‫סוף־סוף, מזג האוויר מתאים‬ ‫כדי לצאת לצלם את דובי הקוטב.‬
‫אנחנו מחכים פה, נראה שנצח, אולי עשרה ימים.‬
‫אבל...‬
‫הגיע היום.‬
‫- יום 10 -‬
‫סוף־סוף, הגשם נחלש ואפשר לצוות לצאת צפונה.‬
‫בפעם הראשונה באוויר,‬
‫מתבהר כי הגשם הרב נתן את אותותיו.‬
‫כמות המים בכל מקום רבה יותר מכרגיל.‬
‫יש כמה באזור הזה, אולי.‬
‫דוב מצד שמאל.‬
‫בסופו של דבר, הצוות מאתר דוב.‬
‫הם מתקדמים ברגל,‬
‫בתקווה לצלם את הסיקוונס שלהם, סוף־סוף.‬
‫אבל כשהם מתקרבים‬
‫הם רואים כי יש בעיה.‬
‫הדובים אמנם כאן, אך אין סימן לדיג.‬
‫נראה שהגשם הרב מילא את הנהרות‬
‫למפלס גבוה בהרבה מכרגיל,‬
‫מה שאפשר לדגים‬ ‫לשחות היישר במעלה הזרם אל האגמים‬
‫בלי להילכד בבריכות בדרך.‬
‫אולי זו הסיבה לכך שהדובים אינם דגים.‬
‫מתחת למים, חששם של חברי הצוות מתממש.‬
‫בעונה זו, הנהר אמור להיות עמוס בדגים,‬
‫אך אין כאן שום מזון לדובים.‬
‫על הצוות להודות לבסוף‬ ‫בתבוסתם למול מזג האוויר,‬
‫ולשוב הביתה בידיים ריקות.‬
‫כל הרעיון מאחורי סרט המים המתוקים שלנו‬ ‫הוא להדגים כמה חשוב‬
‫שכמות המים הנכונה תגיע למערכת בזמן הנכון.‬
‫אז זה מדגים את העניין היטב,‬
‫כי כמות מים לא נכונה הגיעה למערכת‬
‫וההתנהגות שרצינו לצלם לא יכולה לקרות.‬
‫זה מיטיב עם הדגים,‬ ‫אבל כמובן מרע לדובים ולנו.‬
‫לדעתי אין לנו סיקוונס מהסיבה הפשוטה‬
‫שמפלס המים גבוה מדי.‬
‫הדגים לא לכודים, הדובים לא יכולים לאכול.‬
‫אנחנו לא יכולים לצלם משהו שלא קורה.‬
‫מתסכל מאוד.‬ ‫אני חושב שכולנו מרגישים שנכשלנו.‬
‫אבל זה הטבע. אי־אפשר להצליח תמיד מול הטבע.‬
‫אלאן רואה את זה קורה פה 20 שנה,‬ ‫אבל לא השנה.‬
‫מזג האוויר באזור הארקטי לאורך השנים‬ ‫הולך ונעשה מוזר,‬
‫ובקיץ הזה מזג האוויר היה הכי גרוע‬ ‫ב־15 השנים האחרונות.‬
‫ירד גשם כל הקיץ, היה מעונן,‬
‫מפלס המים גבוה,‬ ‫כך שהדגים לא הצליחו להגיע...‬
‫הצליחו להגיע לאגמים מהר מדי,‬ ‫והדובים לא יכולים לדוג.‬
‫אז אלה...‬
‫גורמים מוזרים שנובעים משינוי האקלים ש...‬
‫פוגעים קשה באזור הארקטי...‬
‫וזו דוגמה קלאסית לכך.‬
‫עם שינוי האקלים, מזג האוויר בכדור הארץ‬
‫וזרימת המים המתוקים בו,‬
‫הופכים קשים בהרבה לחיזוי.‬
‫עבור צוות צילום, זה מתסכל,‬
‫אך עבור החיים בטבע, השינויים המהירים בעולם‬
‫מאיימים על עצם קיומם.‬
‫בסומטרה, משא הציפיות‬ ‫עדיין מוטל על כתפיו של מאט.‬
‫עליו להמשיך בחיפוש‬ ‫אחר אורנג־אוטנים המשתמשים בכלים.‬
‫עד כה התקדמו בקצב אטי להכאיב,‬
‫אבל לעתים קרובות מסע צילומים בן חודש‬ ‫מסתכם בדקות ספורות של אקשן.‬
‫יו ומאט לא אומרים נואש,‬
‫בידיעה שמזלם עשוי להשתנות בן רגע.‬
‫יופי. כן, יופי.‬
‫בכל פעם ששומעים את הפצפוץ הזה...‬
‫הם אוכלים נמלים.‬
‫שומעים אותם ממרחקים.‬
‫אורנג־אוטנים מרבים להשתמש בכלים‬ ‫בחיפוש אחר נמלים.‬
‫ייתכן שזהו הרגע שצוות הצילום חיכה לו.‬
‫מבעד לפתח קטן בעלוות היער,‬
‫הם רואים לראשונה את הדבר שאותו חיפשו.‬
‫נקבת אורנג־אוטן משתמשת במקל ‬
‫כדי לשלוף נמלים מן הקן.‬
‫שימוש בכלים נדיר מאוד בעולם החי,‬
‫אפילו בקרב המינים הקרובים לנו ביותר.‬
‫זוהי פריצת דרך עבור הצוות.‬
‫זה מחזה מדהים.‬
‫אני נדהם מהעובדה שהצלחנו לצלם את זה,‬ ‫אתה יודע?‬
‫לא היה קל, אבל המאמץ השתלם.‬
‫התנאים בביצה, שהקשו מאוד על חיי הצוות,‬
‫הם גם אלו שהגנו‬ ‫על האזור הקטן הזה ביער הגשם‬
‫מפני ניצול.‬
‫כיום חיים באזור הזה בסומטרה אורנג־אוטנים‬ ‫בריכוז הגבוה ביותר בעולם כולו,‬
‫וההנחה היא‬ ‫שזוהי האוכלוסייה היחידה שנותרה בטבע.‬
‫בתוך עשורים ספורים‬
‫אבדו למעלה מ־50 אחוזים‬ ‫מיער הגשם של סומטרה.‬
‫מה שנותר מן היער עשוי להיעלם‬
‫עוד בתקופת חייהם של הפרטים האלה.‬
‫- מערב גרינלנד -‬
‫הקרחון ״סטור״ שבגרינלנד,‬
‫הלוקיישן של הצילומים מורטי־העצבים ביותר‬ ‫עבור ״כדור הארץ המופלא״.‬
‫חזית הקרח מתנשאת לגובה של 100 מטרים‬ ‫מעל פני האוקיינוס‬
‫ומשתרעת על פני 400 מטרים מתחתיו.‬
‫בקיץ, נשברים ומתנתקים בלוקים‬ ‫בגודל גורדי־שחקים,‬
‫וכל הקרח השקוע הזה‬ ‫עולה במהירות אל פני השטח.‬
‫בחלון הצילומים בן שלושת השבועות,‬ ‫זה עשוי לקרות רק פעם אחת,‬
‫אבל מפלי הקרח הללו‬ ‫מעידים על כך שהקרחון זז,‬
‫ועשוי להתבקע בקרוב מאוד.‬
‫מסוק תובלה הביא לכאן את צוות הקרקע,‬
‫אבל הצוות האווירי שנמצא במסוק אחר, מתעכב.‬
‫כל שביכולתם לעשות, הוא להקים מחנה ולהמתין.‬
‫עם אור יום שנמשך 24 שעות,‬
‫ניתן לצלם אירוע ביקוע קרח בכל זמן,‬ ‫יום או לילה.‬
‫- נותרו 20 ימי צילום -‬
‫עוד חתיכות בדיוק...‬
‫כן, וגם שם.‬
‫הוא חייב להתפרק.‬
‫כן.‬
‫- נותרו 16 ימי צילום -‬
‫כמעט חצות עכשיו, עדיין אור יום בהיר.‬
‫ואם האור לא מספיק כדי להשאיר אותך ערה,‬
‫את פשוט שומעת כל מני קולות,‬
‫ולדעתי הם נשמעים רמים אפילו יותר‬ ‫בתוך האוהל.‬
‫את מזנקת החוצה והכל שקט,‬ ‫וברגע שאת חוזרת לאוהל...‬
‫כזה.‬
‫הם רואים עוד ועוד מפלי קרח,‬
‫אבל הצוות האווירי טרם הגיע.‬
‫אבל היום השמש זורחת והקרחון התעורר...‬
‫- נותרו 13 ימי צילום -‬
‫אז אנחנו מחכים כאן על קוצים,‬ ‫למקרה שהוא יתבקע לפני שהם יגיעו.‬
‫הוא צובר תאוצה.‬
‫- מפרץ קליפורניה, מקסיקו -‬
‫לא תמיד צריך מסוקים‬ ‫על מנת להעלות מצלמה לאוויר.‬
‫הצוות פנה לפתרון אחר בים הפתוח.‬
‫תודה.‬
‫כן, זהו זה. הנה הפיתיון.‬
‫אני רואה את הפיתיון. תמשיך.‬
‫החשיפה נראית טוב.‬
‫יש תזוזה. שישאר הפיתיון. הנה.‬
‫טוב, מוריד.‬
‫קשה לצפות מתי חיות בר יופיעו באוקיינוס,‬
‫וחלון ההזדמנויות לצלמן קטן מאוד.‬
‫צילומים מן האוויר הם אתגר של ממש,‬
‫משום שמסוקים אינם יכולים להרחיק מן היבשה.‬
‫בירידה, עוקב אחרי הפיתיון.‬
‫תישאר שם. אני אחזור לכיוון הסירה.‬
‫עכשיו, כן. הוא עולה, כן?‬ ‫-כן.‬
‫כעת, הודות לרחפנים חדישים...‬
‫תתקרב עוד קצת.‬ ‫-יפה?‬
‫נראה מדהים.‬
‫ביכולתנו לצלם מן האוויר‬
‫את האירועים הנדירים הללו בלב הים הפתוח.‬
‫לראשונה יש לנו רחפן מהיר וקטן דיו...‬
‫- יו פירסון, במאי -‬
‫שיכול להמריא מסירה,‬
‫אז כשאנחנו כאן, במרחק קילומטרים מהחוף,‬
‫זה פותח בפנינו מגוון עצום של הזדמנויות,‬ ‫וזה מרגש מאוד.‬
‫צוות הצילום‬ ‫הגיע למפרץ קליפורניה שבמקסיקו,‬
‫אחד המקומות הטובים בעולם‬ ‫לצפייה בלווייתנים כחולים.‬
‫לווייתן כחול ראשון.‬
‫- הקטור סקבינגטון־פוסטלס, מפעיל רחפן -‬
‫ראינו אותו לפני כמה שניות. הוא ענקי.‬
‫מתבקש לומר את זה על לווייתן כחול, אבל...‬
‫זה לווייתן ענק.‬
‫אלוהים!‬
‫הנה הוא. הוא עולה.‬
‫זו התחלה טובה,‬ ‫אבל לצוות יש שאיפות גדולות יותר:‬
‫לצלם מהאוויר‬ ‫נקבת לווייתן כחול עם הגור שלה.‬
‫הרחפן מוכן. קדימה.‬
‫הצילומים נערכים בזוגות.‬
‫הקטור מטיס את הרחפן,‬ ‫ואולי מתפעל את המצלמה.‬
‫עליהם למקם את הרחפן,‬
‫ואז למצוא את הגובה המתאים‬ ‫ואת הזווית הטובה ביותר לצילום.‬
‫תישאר שם.‬
‫לווייתנים כחולים עולים לפני השטח‬ ‫לשתיים־שלוש דקות בלבד,‬
‫ואז צוללים ונשארים מתחת למים‬ ‫למשך עד רבע שעה.‬
‫חלון ההזדמנויות קטן, ואין מקום לטעויות.‬
‫אני לא רואה.‬ ‫-שם.‬
‫אל תפנה לכיוון השמש.‬
‫האור כל־כך חזק.‬
‫יותר מדי. טוב, מההתחלה.‬
‫היא צוללת.‬
‫היא כל־כך מהירה.‬
‫היא נעלמה.‬
‫- האזור הארקטי הרוסי -‬
‫זה החדר הקטן.‬
‫חדר קירור, צילום מאולתר,‬
‫והדלי שלנו.‬
‫אנחנו עושים קקי בדלי.‬
‫חיי הזוהר.‬
‫אלו הקטור, פטריק,‬
‫אנטולי, יבגני ומקס.‬
‫כאן אנחנו אוכלים, ישנים, ‬
‫מייבשים דברים, מתחממים.‬
‫כאן כולם ישנים.‬
‫אחד, שניים, שלושה אנשים ישנים שם.‬
‫זה מפואר.‬
‫זהו? זה הסיור?‬
‫זה הסיור, כן. זה כל מה שיש.‬
‫יש גם את החוץ. יש הרבה יותר בחוץ.‬
‫״ליל המתים החיים״.‬
‫כן.‬
‫מתקפת זומבים.‬ ‫אנחנו צריכים למגן את הבית מפני זומבים.‬
‫זומבים.‬
‫אמצע הלילה, והעירו אותנו...‬
‫הבקתה מוקפת לחלוטין בניבתנים.‬
‫בכל חרך שאפשר להציץ דרכו כשהגנרטור נכבה,‬
‫יש חריץ בדלת,‬
‫יש עוד חרך שם,‬
‫אנחנו מוקפים לחלוטין בניבתנים, זה מדהים.‬
‫שומעים דפיקות על צדי הבקתה.‬ ‫יש הרגשה שהבקתה רועדת.‬
‫שומעים את הניבים שלהם על הקירות.‬
‫זה מדהים.‬
‫זה מרגש, כי רצינו שהם יבואו.‬
‫אז כן, זה מעולה.‬
‫זה כמו להיות מוקף ב־50,000 ווקים.‬
‫אם לא היינו יודעים מה הם,‬ ‫היינו ממש מפחדים.‬
‫כשהצוות הגיע לרוסיה‬
‫לצלם את אסופת הניבתנים‬ ‫הגדולה ביותר על פני כדור הארץ,‬
‫הם לא ציפו שהם יתדפקו על דלתם.‬
‫החוף מלא לחלוטין.‬
‫הבעיה היא שהבקתה מוקפת לחלוטין.‬
‫יש ניבתנים בכל מקום.‬
‫כשהניבתנים חוסמים את כל היציאות,‬
‫היה רק מקום מתאים אחד לצילומים.‬
‫הבקתה מוקפת, אז אנחנו חייבים לצלם על הגג.‬
‫חווינו את כל סוגי מזג האוויר,‬ ‫משמש לשלג לברד.‬
‫כל מזג האוויר ביום אחד פה.‬
‫יש מגבלות לצילום על גג במזג אוויר קשה.‬
‫הדבר לו הצוות חיכה באמת,‬
‫הייתה הזדמנות להעלות את הרחפן לאוויר.‬
‫מזג האוויר הקשה בהפסקה והניבתנים בכל מקום,‬
‫ויש גם מרווח בין הניבתנים,‬
‫אז ננסה להעלות את הרחפן לאוויר,‬ ‫ולהראות את המחזה הזה.‬
‫כן, לאורך קו החוף.‬
‫הכמויות בלתי נתפשות.‬
‫עשרות אלפי ניבתנים, ככל שהעין משגת.‬
‫כל החוף מלא, הצוקים מלאים.‬
‫יש אלפים בתוך המים.‬
‫רק מהאוויר ניתן באמת לראות‬ ‫את ממדי המחזה הזה.‬
‫מעל 100,000 פרטים מתאספים על חוף אחד.‬
‫אין יותר ניבתנים.‬
‫כולם עזבו בן לילה.‬
‫אני לא מאמינה שעברנו מ־80,000 ניבתנים,‬
‫כל סנטימטר של החוף מכוסה,‬
‫לריק לגמרי.‬
‫תוך לילה אחד. מדהים.‬
‫- מפרץ קליפורניה, מקסיקו -‬
‫הנה הוא.‬
‫הוא עלה.‬ ‫-כן.‬
‫ממריאים. נצא לעברו.‬
‫קדימה. עוד קדימה.‬
‫הנה הוא.‬
‫בסדר. שמאלה, חזק שמאלה.‬ ‫-חזק שמאלה.‬
‫חזק שמאלה.‬
‫בתנאים האידאליים הללו,‬
‫ומשום שהרחפן אינו טורד‬ ‫את שלוותם של הלווייתנים,‬
‫הצוות מצליח לצלם תמונות תקריב אינטימיות.‬
‫מצלם. זוז ימינה.‬
‫כן. תישאר שם.‬
‫הם אפילו הצליחו לצלם‬ ‫לווייתן כחול בשעת האוכל.‬
‫פיו הפתוח מלא במים ובסרטני קריל.‬
‫הוא אוכל.‬
‫עוד קצת קדימה. לאט.‬
‫נשמע שהוא די קרוב.‬
‫השגנו צילום רחב של לווייתן אוכל...‬ ‫-אולי זה הגור.‬
‫קדימה!‬
‫מהר, תמשיך לצלם. קדימה.‬
‫כן.‬
‫אימא וגור. מהר!‬
‫כן.‬ ‫-מוכן?‬
‫כן.‬
‫בדיוק. למעלה ושמאלה.‬
‫שמאלה.‬ ‫-יפה.‬
‫אל תסתובב.‬
‫לעלות?‬ ‫-תמשיך להתקדם.‬
‫כן, תתקדם שמאלה.‬
‫בסדר. איזה יופי.‬
‫תישאר שם, אל תזוז.‬ ‫-לא זז.‬
‫נשאר במקום.‬
‫כן, יפה מאוד. יפהפה.‬
‫תתקרב בעדינות‬ ‫ -שיישאר בצד ימין של הפריים.‬
‫אני מצלם, אל תדאג. אני מתקרב שוב בעדינות.‬
‫מצלם.‬ ‫-יפהפה. זה צילום מנצח.‬
‫היא מתקרבת לרחפן. תמקם אותו מעליה.‬
‫רואים את הפנים שלו.‬
‫איזה יופי.‬
‫ראינו את הגור, ראינו את הפנים שלו,‬
‫ראינו אותו צולל מתחת לאימא שלו‬ ‫וחוזר למעלה,‬
‫דברים כאלה, וזה היה...‬
‫כן, נראה לי שזה הצילום המנצח.‬
‫כן, זה היה מיוחד.‬
‫הודות לשימוש החדשני ברחפנים,‬
‫הצוות הצליח לצלם רגעים אינטימיים נדירים‬
‫ולחשוף צד רך יותר‬ ‫באופיו של בעל החיים הגדול ביותר עלי אדמות.‬
‫- מערב גרינלנד -‬
‫מול הקרחון, הצליל לו חיכו כולם.‬
‫- נותרו עשרה ימי צילום -‬
‫ובדיוק בזמן.‬
‫שלום, ג׳יימי. מה שלומך?‬
‫ברוך הבא ל״סטור״.‬
‫כן, יפהפה.‬
‫אבל כשהצוות האווירי סוף־סוף במקומו,‬
‫פעילות הקרחון צונחת ללא אזהרה.‬
‫- נותרו שבעה ימי צילום -‬
‫הם יכולים רק להמתין,‬
‫ולקוות שהוא יתבקע בטרם יאזל זמנם.‬
‫- נותרו ארבעה ימי צילום -‬
‫הכל יסתדר.‬
‫השמש תזרח,‬
‫הקרח יתבקע, ונצליח לצלם הכל.‬
‫- נותרו שני ימי צילום -‬
‫ביום האחרון.‬
‫זה מה שקורה בדרך כלל.‬
‫כן, יש עוד חתיכה שעולה מלמטה.‬
‫יש עוד מימין.‬
‫איפה?‬ ‫-מימין לחתיכה הזו.‬
‫יש שתי חתיכות על ה...‬ ‫-תראה, החתיכה הזו.‬
‫במקומך הייתי עובר לעדשה רחבה.‬
‫ואו, תראו את זה. מתרומם, העמוד הזה.‬
‫טוב, אנחנו מוכנים לצאת.‬
‫טוב, מתאו. תגיד לנו מה אתה רואה.‬
‫נודיע לכם אם יש פעילות על הזרבובית‬ ‫עבור.‬
‫אני מתקרב לצלם פרטים, כשאתם בצילום רחב.‬
‫טוב, בואו נמשיך ישר.‬
‫נראה שהחתיכה שמעל הקשת עומדת להתנתק?‬
‫עליהם להתקרב על מנת לצלם.‬
‫אני לא רוצה להתקרב מדי לקיר מולנו.‬
‫אבל מתי זה הופך קרוב מדי?‬
‫בוא ננסה להתרומם מעל זה עכשיו.‬
‫בוא נתרומם קצת יותר.‬
‫כשהטייס חומק מגושי קרח בגודל משאית,‬
‫ברור שמשהו גדול בהרבה ממשמש ובא.‬
‫ג׳יימי, מצלמה שמאלה.‬
‫- נותרה שעת צילום אחת -‬
‫כל החזית מתנתקת.‬
‫קילומטר של קרח מתנתק מהחזית.‬
‫וחצי קילומטר של קרח תת־מימי‬
‫זורם במהירות אל פני הים.‬
‫ז׳אן־מישל, קרב אותנו כמה שלדעתך אפשר.‬
‫טוב. אתה יכול להישאר במקום?‬ ‫כן, כמה שיותר יציב.‬
‫מעולה.‬
‫אפשר להנמיך קצת?‬
‫כן, זה טוב.‬
‫ז׳אן־מישל, תתרומם. למעלה.‬
‫על הטייס לנווט סביב 75 מיליון טון קרח‬
‫המתנפצים על המפרץ.‬
‫רחב יותר.‬
‫כן, זה מצוין.‬
‫בוא ננסה לעקוף את זה, אם אפשר.‬
‫אפשר להחליק שמאלה?‬
‫נראה מדהים.‬
‫לא יאומן. אף־פעם לא ראיתי דבר כזה.‬
‫אנחנו עומדים לעקוף את הקרחונים.‬
‫אנחנו צריכים שתודיעו לנו‬ ‫אם יש עוד התבקעויות.‬
‫כן, נודיע. אבל, אלוהים ישמור.‬
‫זה היה מופלא.‬
‫איך זה היה מהמסוק?‬
‫מדהים.‬
‫זה היה כמו משחק וידאו, האמת.‬
‫הטסנו אותו מסביב לחלק הזה שם,‬ ‫והר שלם עלה מהים.‬
‫פשוט... ואז מתהפכים, ואז מסתובבים.‬
‫ראית כשהתרוממנו גבוה?‬
‫חשבנו, ״הוא התבקע. נשיג צילום מלמעלה״.‬ ‫-כן.‬
‫ואנחנו בודקים...‬ ‫-ואז ראינו...‬
‫וכל החזית התמוטטה.‬
‫פשוט הגענו כשזה לחלוטין...‬
‫ראינו את זה, כן‬ ‫ -ההתבקעות השנייה הייתה עצומה.‬
‫ענקית. ואז הוא עלה, משמאל למסוק.‬
‫שכחתי מזה, כן.‬ ‫-והוא צעק, ״יותר רחב!״‬
‫נסוגת ברגע הזה, או...‬
‫באיזשהו שלב הייתי חייב,‬ ‫כי ראיתי קרחון במראה.‬
‫ואז אמרת, ״תתרומם!״‬
‫שמעתי את אדם:‬ ‫״לשם. טוב. תפעיל את המצלמה. שמאלה. לא...״‬
‫ג׳יימי במושב האחורי:‬ ‫״אוי, אלוהים. זה... אוי, אלוהים!״‬
‫הדבר הכי מדהים שאי־פעם ראיתי,‬ ‫קל וחומר שצילמתי.‬
‫זה שווה את זה, אה?‬
‫פנטסטי לגמרי.‬ ‫-כן.‬
‫אוי, ואו.‬
‫טוב, מרתיחים מים לתה.‬
‫אוי, ואו.‬
‫על חופי רוסיה,‬
‫ידועני הקוטב צצו.‬
‫זה אזור דובי הקוטב.‬
‫למרבה המזל,‬ ‫ביולוג הניבתנים הרוסי, אנטולי קוצ׳נב,‬
‫הוא בעל ניסיון בהדיפת דובי קוטב,‬
‫ופיתח דרך ייחודית משלו להתמודדות עמם:‬
‫מקל ארוך.‬
‫אני משתמש במקל והוא לא זז,‬ ‫ונשאר מסביב למקל.‬
‫כן. כן, תראה. אני דוב קוטב.‬
‫כן.‬
‫קצת מדאיג שיש לנו רק מקל, כשיש 12 דובים‬
‫שאפשר לראות מפה.‬
‫אבל אני סומכת על אנטולי.‬
‫אני שמה מבטחי במדע.‬
‫בואו נלך.‬ ‫-עכשיו אני לא בטוחה שאני רוצה ללכת.‬
‫טכניקת המקל של אנטולי,‬
‫בשילוב עם שנים של ניסיון בהרחקת דובים,‬
‫מונעים מהם להתקרב, כך נראה.‬
‫כולם שמנים ומרוצים, אז לא,‬
‫לא היו פה דובים שלא היו רגועים לחלוטין,‬
‫והם פשוט חולפים על פניך,‬ ‫מתעלמים מאיתנו לחלוטין.‬
‫אם כבר, כשהם מריחים אותך‬ ‫הם נוטים להתרחק קצת,‬
‫לתת לך קצת מרחב. אבל לא, הם ממש רגועים.‬
‫הדובים נינוחים,‬ ‫כך שחברי הצוות יכולים להפנות את תשומת לבם‬
‫אל הניבתנים שהתחילו לעלות אל החוף.‬
‫אבל הם לא ציפו למה שעמד להתרחש.‬
‫ניבתנים מטפסים אל פסגת הצוקים‬
‫כדי להתרחק מן הצפיפות שלמטה.‬
‫אני לא מבינה. למה הם עולים לשם?‬‫ ‬ ‫כאילו...‬
‫ממש לפסגה של החלק הכי רעוע של הצוק.‬
‫לאחר שהגיעו לפסגת הצוק,‬ ‫בגובה 80 מטרים, הם נחים.‬
‫עד שמגיע הזמן לשוב אל הים בחיפוש אחר מזון.‬
‫המקטע האחרון שם,‬ ‫החלק הממש תלול, הם פשוט...‬
‫הוא ממש תלול. החלק הזה.‬
‫אלוהים.‬
‫בעדינות.‬
‫אחד עומד ליפול.‬
‫יש אחד ממש על הקצה.‬
‫זה הדבר הכי נורא שצילמתי.‬
‫הם לא נועדו לטפס על צוקים.‬
‫זו האסטרטגיה‬ ‫הכי פחות יציבה אבולוציונית שראיתי.‬
‫אני לא מבין את זה בכלל.‬
‫זה פשוט כל־כך נורא.‬
‫בלתי...‬
‫אי אפשר לתפוש למה, איך...‬
‫הוא רואה את הניבתנים שם בים‬ ‫והוא רוצה להגיע ישר אליהם,‬
‫והוא לא מבין מה זו נפילה, אני חושב.‬
‫אני לא מבין את זה.‬
‫זה עדיין ממש מדכא,‬
‫אבל היום פשוט מעצבן אותי מאוד‬ ‫כמה זה מגוחך, שהם פשוט...‬
‫לא דוחפים אותם, זו לא מנוסה.‬
‫הוא צעד בשלווה מהצוק.‬
‫יש בטח 200 או 300 ניבתנים מתים‬
‫על מקטע חוף של 800 מטר פה.‬
‫הם מותשים כי הם צריכים לשחות 160 קילומטר‬ ‫כדי להגיע למזון‬
‫ואז לחזור לפה, כי רק פה אפשר לישון.‬
‫פעם הם ישנו על הקרח,‬ ‫צללו, אכלו, ישנו על הקרח. קל.‬
‫עכשיו הם שוחים 160 קילומטר,‬ ‫מגיעים לפה, מטפסים על צוקים,‬
‫והם פשוט מותשים ונופלים ו...‬
‫נהרגים מהנפילה או פשוט מוחצים אחד את השני‬
‫כי יש כמה אלפים שדחוסים על חלקי חוף קטנים,‬
‫ואז דובי הקוטב פשוט עושים חיים.‬
‫אבל הדובים אפילו לא מתקיפים אותם,‬ ‫הם פשוט נופלים אל מותם בעצמם עכשיו,‬
‫כי הם לא יכולים לרדת מהצוקים, כי...‬
‫כי הם בבירור לא נועדו לטפס על צוקים.‬
‫זו המציאות העצובה של שינוי האקלים.‬
‫הם היו עכשיו על הקרח, לו היו יכולים,‬
‫אבל האפשרות היחידה היא להגיע ליבשה,‬
‫והם פשוט סכנה לעצמם.‬
‫קשה מאוד לראות ולהיות עדים לזה. ‬
‫זה פשוט...‬
‫העניין הוא גם שזה לא מוות מהיר.‬
‫הם פשוט נופלים,‬
‫והם סופגים חבלות פנימיות, ופשוט שוכבים שם.‬
‫זה פשוט קורע לב.‬
‫ממש, ממש עצוב.‬
‫אנא פנו ל־ourplanet.com‬
‫כדי לגלות כיצד כדור הארץ יוכל לשוב ולשגשג.‬