Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
RYSKA ARKTISKA KUSTEN
-The Night of the Living Dead. -Precis.
En zombieattack. Vi försöker bara zombiesäkra vårt hem.
Titta över kanten,
du kan se zombieögonen.
Du kan se dem.
De är där.
De är enorma.
Huvudena är så här stora.
FYRA ÅRS ARBETE
Låt striden börja.
3 375 INSPELNINGSDAGAR I 60 LÄNDER
400 000 TIMMAR AV ÖVERVAKNINGSVIDEO
6 600 DRÖNARFLYGNINGAR
Jag kan se lockbytet.
911 DAGAR TILL SJÖSS
2 000 TIMMAR DYKNING
600 MEDARBETARE GJORDE MER ÄN 200 INSPELNINGSRESOR
HÄR ÄR DERAS BERÄTTELSE...
Teamet har kommit till öarna i Franska Polynesien
i södra Stilla havet.
Här är hajar skyddade.
Det här är en av de få platser
där de fortfarande finns i det antal de en gång var.
Redo.
Dykare, det är här ovan ytan.
Hör ni mig?
Klart och tydligt. Hör du mig?
Jag hör dig klart och tydligt.
Njut av dyket, nu letar vi rätt på några hajar.
Håller tummarna.
Att hitta hajarna är inte svårt.
Här är de.
Wow.
Många hajar.
De har samlats i den största kanalen
och hänger i tidvattenströmmen.
Men att arbeta mot en så stark ström
är svårt för dykarna.
För att kunna filma på natten behöver filmteamet starka undervattenslampor.
De har monterat dem på en skoter för att få hjälp mot strömmen.
Det är en undervattenskoter, DPV...
REGIS PASSERA LJUSTEKNIKER
...driver propulsion vehicle.
Här sitter lamporna.
De sitter framtill.
På baksidan sitter propellern.
Det är som en torped med lampor.
Riggen ska kunna lysa upp en tillräckligt stor del av revet
så att man kan fånga hela vidden av händelserna.
Det är lite spöklikt...
...att se hajarnas ögon reflekteras.
Lamporna fungerar bra
så teamet tar sig till kanalen.
Obekymrade av lamporna
börjar hajarna jaga.
Wow. Alla är här, eller hur?
Dykarna närmar sig försiktigt
och håller avståndet till hajarna.
Många hajar och en annan stämning än under dagen.
De är redo, de är aktiverade.
Var försiktig där inne.
Just när det börjar hända saker
slutar riggen att fungera.
Tillbaka till båten.
ÖSTRA RYSSLAND
Det är få arter som är mer svårfångade än den sibiriska tigern
och Our Planet-teamet har kommit på
en fenomenal plan för hur de ska kunna filma dem.
Vi kommer till gömställena
och förväntar oss att ha tillbringat...
MARK SMITH FILMARE
...800 timmar...
...i en liten trälåda...
...när inspelningen är klar.
För att ha någon chans att filma tigern
måste de vistas i hjärtat av tigerns territorium.
De använder sig av specialbyggda gömställen
tillräckligt stora för en person.
Det är som en husvagnssemester...
...men en sorts bisarr vintercamping
där man letar efter en plats med bra tigerutsikt.
Gömställena måste placeras exakt
för att ge den bästa utsikten.
En del är kanske lite för noggranna.
Det är som att just ha flyttat in i ett nytt hus
och inte veta var någonting är.
Men problemet är att det här huset...
är väldigt, väldigt litet.
Och det finns mycket saker här.
Filmteamet kommer bo i de här gömställena
de två närmaste vintrarna.
-Okej, vi ses. Hejdå Paul. -Ha det. Okej, hej.
Hejdå.
I sex dagar i sträck öppnar de inte ens dörren.
Nej, jag stannar inte där inne.
Siberiska tigrar har det största territoriet bland alla kattdjur
och de är kända för att vara skygga.
Genom att bo i dessa gömställen
hoppas man kunna vara på plats vid rätt tillfälle
utan att störa tigern.
Medans de andra väntar tålmodigt
drar Kieran nytta av de lokala vetenskapsmännens kunskap
och bygger ett nätverk av kameror
runt tigerns område.
Det minst bekväma jag någonsin gjort.
Dessa kameror reagerar på minsta rörelse
så han måste kontrollera dem regelbundet.
DAG 15
De första tecknen är inte särskilt lovande.
Det ser ut att vara mer av ingenting.
Jäklar.
NORDÖSTRA KANADA
Ett Our Planet-team är i kanadensiska Arktis.
De har hört rapporter om att det vid några platser längs kusten
några veckor om året
finns isbjörnar som lärt sig göra något häpnadsväckande.
På baslägret vid Barnoin river i Quebec
visar björnguiden Alain spännande filmer
från året innan.
När isen smälte under sommaren tvingades de iland
och björnarna har lärt sig att fånga fiskar i floderna.
Denna korta matfest ger dem värdefull energi
under den allt längre isfria säsongen.
Det finns mängder av fisk där
och ibland ser vi till och med vargar fiska med dem.
Bra, förväntningarna är ganska låga.
Ja, precis.
KANADA
Men det finns bara ett fåtal floder som är så grunda
att björnarna kan fiska där.
De ligger mer än hundra kilometer längre norrut
och teamet kan bara nå dit med ett litet sjöflygplan.
Om vi kommer ha bra väder...
...är chansen att se isbjörnar fånga fisk de närmsta två veckorna
bara 90...
Nittofem.
-Perfekt. -Ingen orsak.
DAG 2
Inte avskräckta av lite regn
testar teamet sin utrustning.
De hoppas ta de första undervattensbilderna
av isbjörnar som fiskar
och har specialbyggt en kamera som ska göra jobbet.
Ja.
Bra horisont?
Nej, den är lite sned tror jag.
När den fungerar...
...gör de i ordning resten av kamerorna.
Det enda som återstår
är att rikta dem mot en isbjörn.
DAG 3
Omfattande dimma och regn
så...
inte lämpligt flygväder.
Om ni flyger en dryg kilometer
och hamnar i en dimbank
och...
...har ingen sikt, då är ni fast.
DAG 4
-En dag till i lägret. -Ja.
Vi tänkte väga oss med all utrustning, vi började i går.
14,5 kilo.
NANSEN WEBER DRÖNARPILOT
Drönaren vägd.
...nu har vi 93 kilo.
Jösses, inte bra.
Jag har övervikt och vi är nära gränsen på planet,
eftersom jag verkar vara tyngst
så får jag inte åka med, och jag är inte glad.
Ska vi kolla den här, vad är vi uppe i?
Vi är på 102,5 kilo.
-Va? -Jag vet!
För många pannkakor...
DAG 5
Det oroar mig att vi bara har en vecka kvar.
Jag förstår.
Vädret styr allt vi gör, varje dag.
I Franska Polynesien är det goda nyheter.
Ljusriggen fungerar igen.
För att kunna filma höjdpunkten
måste teamet vara mitt ibland hajarna
och behöver därför extra skydd:
bitsäkra ringbrynjor.
Om man inte har den
är risken stor att bli biten.
Allt finns på plats i fråga om säkerhet.
Så det finns ingen rädsla, bara...
...intensitet, spänning, upprymdhet.
I natt samlas ännu fler hajar.
Oj, det där är många hajar.
Med all sin erfarenhet
kan Doug avgöra rätt tillfälle att röra sig närmare.
De verkar okej i kväll, jag fortsätter.
Genom att vara lugn och röra sig långsamt
kan filmaren vara mitt ibland
de jagande hajarna...
Det där är många hajar.
...och lyckades filma hundratals toppredatorer
i en vild matjakt...
...utan att bli inblandad.
Fantastiska händelser.
Underbart.
Man är verkligen mitt i en rovdjursattack
och man känner sig väldigt liten.
I dag utspelar sig bara sådana otroliga scener
på platser som Franska Polynesien där hajarna är skyddade.
När det var så många hajar som jagade tillsammans
och så nära varandra
var det som ett flöde.
Verkligen speciellt.
Jag gillar verkligen den här platsen.
Dessa toppredatorer spelar en avgörande roll
för våra kustnära havs hälsa.
Det är viktigt att vi skyddar hajar i alla våra hav
så att de kan återhämta sig.
ÖSTRA RYSSLAND
Efter en månad på tigerfilmningen
går de innehållslösa dagarna långsamt.
Jag kan bara ge en rundtur av gömstället.
DAG 39
Den blir snabb och väldigt tyst.
Nu börjar vi.
Min stora kniv,
termometer,
burk med nötter,
satellit-telefon,
te, kaffe,
toalettpapper,
räddningsraket för att skrämma tigern,
om den vill äta upp mig.
Osannolikt.
Duntofflor som håller mina fötter varma,
tekanna, kastrull,
gas-prylar,
flaska att kissa i.
Där är toaletten.
Jag sitter på den en gång om dagen för att unna mig något.
Till och med jag är uttråkad nu.
DAG 62
Efter två månader rullar Kierans rutinkollar på.
Det verkar som om kameran fortfarande fungerar.
Det finns mycket film på det här...
...minneskortet.
Frågan är av vad?
Mängder av tigerföda.
Men ännu ingen tiger.
Coolt...
Vi har en... lo.
Det är första gången vi sett en sån här.
Ingen tiger, men ett ganska coolt djur.
Och inte vad de letar efter.
Men samma kväll får Paul besök.
DAG 75
Det verkar som att jag har blivit omringad av två tigrar.
Jag vet inte om det hörs, men den...
...vrålar fortfarande på stigen
och den verkar finnas...
...en tiger till...
...som svarar.
Så...
Jag är uppenbarligen på rätt plats.
Hoppas att de är kvar i morgon bitti.
Det är ett otroligt ljud.
Tyvärr är de två tigrarna inte kvar på morgonen.
Så vacker.
Forskarnas kameror bekräftar att Paul haft besök under natten.
Inte snarka i natt, Paul
Det kanske lockar hit dem.
-Vacker, eller hur? -Fantastisk.
Vi håller tummarna.
Vi borde se den här... den här tigern.
Frustrerande nära, men inte möjligt att filma.
12 MÅNADER SENARE
Det är andra året de filmar,
och teamet hittar några lovande spår
på väg till de gömda kamerorna.
Det är nya spår.
Och de går i rätt riktning.
De fortsätter längs stigen och vänder sedan hitåt
där det inte finns snö.
Men det verkar som om tigern fortsatt mot åsen där våra kameror sitter.
Nu har teamet lärt sig
vilka stigar tigrarna troligen tar genom skogen.
Men Kieran vet sedan tidigare
att tigrarna är väldigt känsliga för alla tecken på människor.
För att lyckas måste man ha mycket tur.
Äntligen börjar de gömda kamerorna ge utdelning.
Det är inte sant.
Det här är två års arbete.
Två års arbete för
bara några minuter film,
och...
...ser man bilder som dessa är det värt det.
Det är en perfekt omgivning, den här åsen,
med bergen i bakgrunden, fint ljus,
det blänker till i kameralinsen, och så det här otroliga djuret...
Jag menar, det är...
Det är otroligt.
Det finns inga garantier när man filmar från gömställen.
En tiger måste komma till dig
vilket betyder att de två vintrarna som teamet har stått ut
är ett anmärkningsvärt bevis på beslutsamhet.
Tack vare insatserna från alla inblandade
har vi nu några få unika bilder
av de Sibiriska tigrar som finns kvar på vår jord.
Striden kan börja.
Att arbeta i en varm, fuktig och myggtät djungel
vore en prövning för alla.
Det är djupt här.
Det är ganska djupt.
Skulle kalla det ett hål.
Ur en filmares perspektiv
är just denna bit regnskog
verkligen ett helvete.
Det här är löjligt.
Men för de som är redo att trotsa träskets utmaningar
är Suaq-reservatet på Sumatra
en plats där djur gör unika saker.
Orangutangerna som lever här har lärt sig göra och använda verktyg.
De är ensamma om det bland vilda orangutanger.
SUMATRA, INDONESIEN
Helt orörda orangutang-habitat är inte lätta att hitta.
Och efter tre ansträngande resdagar
fick de sin första erfarenhet av utmaningarna som väntade.
Det känns som att det vi går på i djungeln
är sammanflätat.
Om jag plockade upp en slingerväxt...
...och drog till, skulle någon snubbla 50 meter härifrån.
Något man ser överallt är de här rötterna,
dessa luftrötter.
De är som krocketbågar, och finns i hela djungeln.
Om man kommer gående
och en fot fastnar i en sådan, så står man på näsan direkt.
Klockan är inte ens 06:30 och jag är genomblöt av svett.
Bara kul.
Skogshumor.
Gick det bra?
Orangutangerna tillbringar all sin tid uppe i trädkronorna,
kommer aldrig ner på marken och är ständigt i rörelse.
Den stora utmaningen är att hålla deras tempo...
och få tydliga bilder genom allt lövverk.
Obekymrade om ansträngningarna nedanför dem
är orangutangerna i sitt rätta element.
Vi har rusat fram i undervegetationen
och försökt filma en apa med hennes unge
och hon lyckas hela tiden vara tio sekunder framför oss.
Det handlar alltid om sekunder.
Man ställer upp kameran, man har några sekunder på sig,
fokus, filma,
men under den tiden har hon ofta dragit vidare
så man får ingenting.
Ingenting
Det är nästan omöjligt.
Inte omöjligt...
Kan vi säga svårt?
Svårt.
Väldigt svårt.
Matt, jag har en viktig fråga.
Vad är det för viktig fråga Huw?
Hur många bilder får vi per inspelningsplats?
Tjugofem.
25 gånger...
25 gånger kamera på, kamera av...
Släpa kameran och stativet genom djungeln.
Släpa...
få skrapsår på smalbenen...
vada genom vatten upp till midjan.
Efter allt det har vi...
Ingenting. Vi har ingenting till slut.
Det var djupt.
När dagarna blir veckor
börjar livet i djungeln slita på Matt
och han tvingas ta lite ledigt.
Jag måste vara ledig.
Jag har fått...
Det är en växtallergi, mot en växt som liknar klättersumak
eller giftsumak.
Tyvärr har det drabbat hela baksidorna på mina ben.
Jag försöker få lite sol på det så att det torkar ut.
Jag gillar egentligen inte att sola, men...
...ibland måste man och nu är det så.
NORDÖSTRA KANADA
Äntligen har vi rätt väder för att åka och filma isbjörnar.
Vi har väntat här i evigheter, tio dagar kanske...
Men...
...nu händer det.
DAG 10
Äntligen har regnet lättat och teamet kan flyga norrut.
Från luften står det klart
att allt regnande har fått följder.
Det är mycket mer vatten överallt än normalt.
Det kanske finns några där borta?
Björn på vänster sida.
Till slut hittar teamet en björn.
De går sista biten
och hoppas på att kunna filma till slut.
Men när de närmar sig
ser de att allt inte är som det borde vara.
Det finns björnar här men det är ingen som fiskar.
Det verkar som att allt regn fyllt floderna
till ovanligt höga nivåer
och fiskarna har kunnat simma direkt till sjöarna
utan att fastna i dammar på vägen dit.
Det är kanske därför björnarna inte fiskar.
Under ytan bekräftas teamets farhågor.
Den här tiden på året borde floden vara fylld av fisk.
Men nu finns det ingenting för björnarna att äta.
Teamet måste se sig besegrade av vädret
och återvända med tomma händer.
Hela poängen med vårt avsnitt om sötvatten är att visa hur viktigt det är
att rätt mängd vatten hamnar i systemen vid rätt tidpunkt.
Det blir väldigt tydligt i detta fall
att fel mängd vatten hamnat i systemet
och det vi ville filma kan inte inträffa.
Det är bra för fiskarna men uppenbarligen dåligt för björnarna och för oss.
Vi har inte filmat något av den enkla anledningen
att vattennivån är för hög.
Fisken fastnar inte, björnarna kan inte fiska.
Vi kan inte filma något som inte sker.
Väldigt frustrerande. Jag tror alla känner att vi misslyckats på något sätt.
Det är naturen. Man lyckas inte alltid.
Det har hållit på i 20 år här uppe, men inte i år.
Vädret i Arktis har blivit konstigare genom åren
och den här sommaren har det varit det sämsta på 15 år.
Det har regnat hela sommaren, varit molnigt
höga vattennivåer så att fisken inte
så att fisken kunde ta sig till sjöarna för snabbt och björnarna inte kunde fiska.
Det är
konstiga klimatförändringsfaktorer som
slår hårt mot Arktis och...
...det här är ett klassiskt exempel.
När klimatet förändras blir vädret
och sötvattnets flöden
mycket svårare att förutse.
För ett filmteam är det frustrerande
men för de vilda djuren är de hastiga förändringarna
ett hot mot deras överlevnad.
I Sumatra vilar förväntningarna tungt på Matts axlar.
Han måste leta vidare efter orangutanger som använder verktyg.
Det har tagit väldigt lång tid
men ofta resulterar en månads filminspelning
i bara några minuter av händelser.
Huw och Matt kämpar på
och vet att det plötsligt kan vända.
Åh, bra.
Bra.
När man hör det där ljudet...
...så äter de myror.
Man hör det på långt avstånd.
Orangutanger använder ofta verktyg när de letar efter myror.
Det här kan vara tillfället teamet har väntat på.
Genom en liten lucka mellan bladen
fångar de en glimt av vad de väntat på.
En orangutangohona använder en pinne
för att gräva fram myror från deras bo.
Att djur använder verktyg är extremt ovanligt.
även bland våra närmaste släktingar.
Det här är en banbrytande händelse för teamet.
Det är otroligt att se.
Jag är lite häpen att vi faktiskt lyckades filma det här.
Det har varit kämpigt, men det var värt det.
Träskmarkerna som gjort livet surt för filmteamet
är precis det som skyddat den här lilla biten regnskog
från att bli exploaterad.
I det här området finns i dag
fler orangutanger än någon annanstans
och man tror att det är den sista livskraftiga populationen som finns kvar.
På några decennier
har mer än 50 procent av Sumatras regnskogar försvunnit.
Det som återstår kan vara borta
inom dessa individers livstid.
VÄSTRA GRÖNLAND
Storeglaciären på Grönland,
här utspelade sig Our planets mest nervkittlande inspelning...
Isen sträckerr sig 100 meter ovan havsytan
och 400 meter under ytan.
På sommaren bryts block stora som skyskrapor loss
och all is som varit under ytan rusar uppåt.
Under den tre veckor långa inspelningen kanske detta händer blott en gång.
Men det kan tyda på att glaciären rör sig
och kanske kalvar snart.
En transporthelikopter har levererat det landbaserade teamet.
Men flygteamets helikopter är försenad.
Allt man kan göra är installera sig och vänta.
Med dagsljus dygnet runt
kan man filma en kalvning dag eller natt.
20 DAGAR INSPELNING KVAR
Fler bitar precis.
Ja, och där borta också.
Den kommer lossna.
Ja.
16 DAGAR KVAR
Nu är det snart midnatt.
Det är ljust som på dagen.
Och om ljuset inte räckte för att hålla dig vaken
så hör man massor av ljud
och de är ännu högre när du är i ditt tält.
Man rusar ut och det blir tyst. Så fort man är tillbaka i tältet...
Så där.
De ser allt mer is lossna.
Men flygteamet har inte kommit ännu.
I dag är solen framme och glaciären har vaknat.
13 DAGAR KVAR
Så vi går på nålar här, om den skulle kalva innan de kommer hit.
Det närmar sig.
CALIFORNIAVIKEN, MEXIKO
En helikopter behövs inte för att få en kamera i luften.
Teamet valde en annan lösning på internationellt vatten.
Tack.
Ja, där är bytet.
Jag kan se bytet, bra.
Exponeringen är bra.
Nu rör de på sig...
Okej, går nedåt.
Händelser med vilda djur på öppet hav är oförutsägbara
och tar fort slut.
Att filma från luften har alltid varit en utmaning
eftersom helikoptrar inte kan åka långt från land.
Gå närmare. Nära bytet.
Håll kvar. Min åker tillbaka mot båten.
-Den är överst, eller hur? -Ja.
Med de senaste drönarna...
-Gå lite närmare. -Bra?
Fantastiskt.
...kan vi äntligen få ett fågelperspektiv
på dessa flyktiga händelser
ute på världshaven.
Nu har vi en drönare som är snabb nog...
...och tillräckligt liten och praktisk.
När vi är här, långt ifrån land
ger det oss en mängd nya möjligheter, vilket är spännande.
Teamet har kommit till Californiaviken i Mexiko,
en av de bästa platserna i världen att se blåvalar.
En blåval.
Det är vår första blåval...
Vi såg den precis. Den är enormt stor.
En ganska självklar sak att säga om en blåval, men...
Det är en enorm val.
Wow.
Oj.
Gode gud!
Där är den, uppe.
Det är en bra början, men teamet har en ambitiös plan:
att filma en blåvalshona och hennes unge från luften.
Drönaren är klar. Vi kör.
Filmandet kräver två personer.
Hector flyger drönaren och Olly sköter kameran.
De måste få drönaren i rätt position
och sedan räkna ut rätt höjd och riktning för kameran.
Håll den där.
Blåvalar går bara upp till ytan i två till tre minuter
sedan dyker de upp till 15 minuter.
Det är ett smalt fönster då man ska få ihop allting.
-Ser den inte. -Där.
Vrid inte upp mot solen.
Ljuset är så starkt.
För mycket. Vi börjar om.
Hon dyker.
Så snabbt.
Hon är borta.
RYSSLANDS ARKTISKA KUST
Det lilla rummet.
Förvaring, filmverkstad,
och en hink...
Vi bajsar i en hink.
Det är glamour.
Hector, Patrick,
Anatolij, Evgenij, Max...
Det är här vi äter, sover,
torkar saker, värmer oss.
Här sover alla.
En, två, tre personer sover där.
Det är lyxigt.
Är det allt? Hela rundturen?
Det är allt. Finns inget mer.
Det finns mycket mer utanför.
The Night of the Living Dead.
Precis.
Zombieattack. Vi har börjat zombiesäkra vårt hem.
Zombier.
Det är mitt i natten och vi har just väckts av...
Vår hydda har blvit omringad av valrossar.
I alla hål du kan se genom, vid generatorn,
glipan i dörren,
ett hål därborta,
vi är helt omringade, det är otroligt.
Man hör hur de slår mot hyddan och den skakar.
Man hör deras betar mot väggen.
Rätt otroligt.
Det är spännande, vi ville att de skulle komma.
Det är toppen.
Som att vara omringad av 50 000 wookieer.
Om vi inte vetat vad de är skulle det ha varit riktigt läskigt.
När teamet kom till Ryssland
för att filma den största samlingen av valrossar
hade de inte räknat med att de skulle knacka på.
Stranden är helt knökfull.
Problemet är att stugan är helt omringad.
Det finns valrossar överallt.
Med valrossar vid alla utgångar
fanns det bara en plats att filma ifrån.
Stugan är omringad så vi måste filma från taket.
Vi har haft alla slags väder, från solsken, till snö och hagel.
Allt väder på en dag.
Takfilmning i dåligt väder har sina begränsningar.
Det teamet väntade på
var en möjlighet att få upp drönaren i luften.
Vädret har lättat och det finns valrossar överallt
och det är en lucka bland valrossarna.
Så vi försöker få upp drönaren...
Följ strandlinjen.
Antalet är otroigt.
Tiotusentals valrossar, så långt du kan se.
Hela stranden är full, klipporna...
Tusentals i vattnet.
Det är bara ifrån luften som man verkligen ser omfattningen.
Mer än 100 000 individer på en enda strand.
Inga valrossar kvar.
De försvann i natt.
Obegripligt att det går från 80 000 valrossar
över hela stranden
till att vara helt tomt.
På en natt. Otroligt.
CALIFORNIAVIKEN, MEXIKO
Där är han.
Han är uppe.
-Åker du? -Ja.
Okej, framåt.
Där är han.
-Okej, sväng vänster. -Tvärt vänster.
Vänster.
I dessa perfekta förhållanden
och när valarna inte bryr sig om vår drönare
kan teamet filma intima närbilder.
-Sväng höger. -Höger.
Håll stilla.
De lyckas till och med filma en blåval som äter.
Med halsen full av vatten och krill.
Han äter där borta.
-Lite framåt. -Sakta.
Det låter som att han är nära.
Wow.
Fick precis en vidvinkel på en val som åt.
Oj, vi kör.
Rulla på. Det funkar.
Ja.
Hona och unge, nu kör vi.
-Ja. -Redo?
Ja.
Såja. Uppåt, vänster.
-Vänster. -Fint.
Snurra inte.
Rakt fram.
Håll till vänster.
Okej. Vackert.
Jag håller kvar här.
Håller kvar.
Så vackert.
Ligg nära försiktigt. Här är bilden.
Backa, försiktigt.
Vackert. Där är den.
Hon kommer rakt mot drönaren.
Man kan se ansiktet.
Underbart.
Att se lite av ungen, dess ansikte
att den dyka under mamman och komma fram igen
det beteendet var...
det var absolut det bästa.
Det var speciellt.
Med sin innovativa användning av drönare
har teamet kunnat fånga dessa intima stunder...
...och avslöja en öm sida
hos det största djuret som någonsin funnits.
VÄSTRA GRÖNLAND
Vid glaciären hörs ljudet alla väntat på.
10 DAGAR KVAR
Och i allra sista stund.
Hej Jamie. Hur mår du?
Välkommen till Store.
Vackert.
När flygteamet är på plats
avstannar glaciärens aktivitet plötsligt.
7 DAGAR KVAR
Allt de kan göra är vänta
och hoppas att den kalvar innan tiden är ute.
4 DAGAR KVAR
Allt kommer ordna sig.
Solen kommer visa sig,
isen kommer kalva och vi kommer att filma alltihop.
2 DAGAR KVAR
Sista dagen.
Det är så det brukar gå.
En bit till som kommer nedifrån.
Lite mer till höger.
-Var? -Till höger om den där.
-Vi har bilder av... -Kolla där.
Gå till vidvinkel.
Wow! Kolla på den.
Som stiger upp, pelaren.
Okej, vi är redo.
Okej Mateo, vad ser du?
Vi säger till om det händer något på framsidan.
Jag tar detaljbilder. Har du vidvinkel?
Fortsätt rakt framåt.
Håller biten ovanför valvet på att lossna?
De måste komma nära för att filma.
Jag vill inte vara för nära väggen.
Men hur nära är för nära?
Nu filmar vi ovanifrån.
Lite högre upp.
Piloten styr undan isblock stora som lastbilar
och det står klart att något stort är på väg att hända.
Jamie, till vänster.
1 TIMME KVAR
Hela fronten släpper.
En kilometer is bryter sig loss.
Och en halv kilometer is under ytan
stiger hastigt uppåt.
Jean-Michel, flyg så nära du kan.
Okej, håll den här riktningen.
Lysande.
Kan vi flyga lite lägre?
Riktigt bra.
Jean-Michel stig upp.
Piloten måste flyga runt 75 miljoner ton is
som tumlar runt i bukten.
Vidare.
Ja, riktigt bra.
Nu försöker vi ta oss runt.
Kan vi åka åt vänster?
Det ser fantastiskt ut.
Otroligt. Jag har aldrig sett något liknande.
Vi ska bara ta oss runt isbergen.
Ni måste berätta om det blir fler kalvningar.
Det gör vi, men jävlar.
Det där var otroligt.
Hur var det från helikoptern?
Fantastiskt.
Det var som ett videospel.
Där borta var det som att ett helt berg
reste sig ur havet och sedan vred och vände på sig.
Såg du att vi filmade ovanifrån...
-Vi fick en översikt. -Ja.
-Och vi närmade oss... -Och sen...
...kom något, hela fronten kollapsade.
Vi filmade precis...
-Jag såg det. -Den andra kalvningen var enorm.
Och den steg upp till vänster om helikoptern.
-Jag hade glömt det. -Och han sa: "Vidare!"
Drog du dig tillbaka då?
Jag var tvungen för jag såg ett isberg i spegeln.
Och han sa: "Stig upp!"
Jag kunde bara höra Adam: "Kamera till vänster..."
Jamie där bak: "Oj, jösses!"
Det mest fantastiska jag någonsin sett, och filmat.
Ja, det var värt det.
-Helt fantastiskt. -Ja.
Jösses.
Okej, jag fixar te.
Jösses.
På den ryska kusten
har polarkändisarna dykt upp.
Det finns isbjörnar här.
Som tur är vet den ryske valrossbiologen Anatolij Kochnev
hur man håller isbjörnar på avstånd...
och han har ett unikt sätt att hantera dem:
med en lång pinne.
Jag petar och han stannar...
går runt pinnen.
Okej.
Så här...
Jag är isbjörnen.
Just så.
Det oroar mig lite att vi bara har en pinne när det finns 12 björnar
som vi kan se härifrån.
Men jag litar på Anatolij.
Litar på vetenskapen.
Ska vi gå?
Jag är inte säker på att jag vill.
Anatolijs pinnteknik
kombinerat med många års erfarenhet av björnar
verkar hålla dem på avstånd.
Alla är feta och nöjda så...
...alla björnar här är väldigt avslappnade
och gå rakt förbi, låtsas inte om oss.
Om de känner vår lukt kanske de backar lite
och ökar avståndet, men de är verkligen lugna.
Teamet kan nu ägna sig åt valrossarna
som börjat komma upp på land.
Men det som hände sedan hade de inte väntat sig.
Valrossar som klättrar längst upp på klipporna
för att komma undan trängseln på stranden.
Jag förstår inte. Varför tar de sig dit upp?
Alltså...
...överst på den stenigaste klippan.
På toppen av de 80 meter höga klipporna vilar de
tills det är dags att återvända till havet i jakt på mat.
Den sista biten är väldigt brant...
Väldigt brant.
Herregud.
Försiktigt.
En kommer trilla.
Det är en precis på kanten.
Det värsta jag någonsin filmat.
De är inte skapta för att klättra.
Det är den minst evolutionärt stabila strategi jag någonsin sett.
Jag förstår det inte.
Det är så hemskt.
Det är helt...
Man begriper inte varför, hur...
Den ser valrossarna i havet och vill ta sig dit direkt.
Den förstår inte att...
...den kan falla, tror jag...
Riktigt deprimerande, och det stör mig hur
dumt det är att de bara...
De blir inte puttade, det var ingen panik. Den klev lugnt ut från en klippa.
Det ligger två- eller trehundra döda valrossar
på en knapp kilometer lång strand.
De är utmattade efter att ha simmat 16 mil
för att hitta mat och sedan ta sig hit för att kunna vila.
Förr sov de på isen, dök i, åt, sov på isen, enkelt.
Nu simmar de jättelångt, kommer hit, klättar i klippor
och är utmattade, faller och...
...dör antingen i fallet eller av trängseln
för det är flera tusen inklämda på pyttesmå stränder
och isbjörnarna kan äta sig mätta.
De blir inte ens attackerade av björnarna. De dör i fallet.
Eftersom de inte kan klättra ner.
De är inte skapta för att klättra.
Den sorgliga konsekvensen av klimatförändringarna.
De skulle varit på isen om de kunnat.
Men land är deras enda alternativ.
Och de skadar sig själva.
Det är tungt att se på.
Det är...
Det är inte en...
...snabb död. De tumlar ner...
...och får inre skador och blir liggande.
Det är förkrossande.
Verkligen sorgligt.
Läs mer på ourplanet.com
om hur vår planet kan återhämta sig.
Undertexter: Jessica Carleson