Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hallo. Hei.
Angående boken din, kan du ringe meg? Du skal få mobilnummeret. Takk.
Vær så snill, kan du ringe meg angående boken din? Takk.
Hallo. Hei. God ettermiddag.
Kan du ringe meg? Jeg er tema i boken din. Takk.
Rundt klokken ett
falt Ashraf Marwan,
en egyptisk superspion...
...fra balkongen...
...i Carlton Terrace, i London sentrum.
Paramedicene ble sendt til en liten rosehage.
Han sa noen ord.
Og han døde.
Da jeg fikk vite det, spant det rundt i hodet.
Jeg spurte meg selv: "Ble han dyttet? Hoppet han?"
Ryktene fortalte, særlig i Egypt, at det ikke var et uhell.
Det var et drap.
I 1948, i Palestina,
erklærte jøder at staten Israel var opprettet.
Neste dag invaderte Egypt og arabiske naboer.
Så i mange år hatet Israel
og Egypt hverandre.
KAIRO I EGYPT
Og Ashraf Marwan var en av de største moderne spioner
midt i konflikten.
Ironisk nok anså Israel Marwan som den beste agenten noensinne.
TIDLIGERE MOSSAD-SJEF
Få agenter i historien skaffet
så utmerket informasjon.
Utrolig.
Dødsfallet hans er et mysterium.
Ryktene fortalte at det var drap.
Og så sent som dagen før fortalte han meg at han fryktet for livet.
Men hvem gjorde det?
Den egyptiske etterretningstjenesten drepte Ashraf Marwan...
fordi han var en forræder.
Israelerne tror han var deres mann,
men han narret israelerne til å ta ham seriøst.
Han tjente Egypt godt.
Ashraf Marwans kone, Mona,
mente at han var blitt drept av israelerne.
Når jeg tenker på det nå,
spør jeg fortsatt meg selv: "Var jeg ansvarlig?"
Det var jeg som avslørte ham for verden.
I 2007, den 27. juni, fikk jeg en telefon
om det mystiske dødsfallet som hadde skjedd noen timer før.
Selvsagt ble jeg interessert. Hvem ville ikke blitt det?
Og som journalist ville jeg komme til bunns i det.
Det viktigste spørsmålet var hvordan han døde.
Var det drap?
Selvmord? Var det et uhell?
Så det var der han falt fra.
Han falt fem etasjer ned.
Familien sa at han hadde mange planer.
Familieselskaper å delta i.
Han hadde et forretningsmøte samme dag i den bygningen.
Det er derfor familien mener
at det ikke er noe i ryktene om at han hadde tatt livet sitt.
Jeg ville finne sannheten.
Men det viste seg å være mye vanskeligere enn jeg hadde forestilt meg.
Den dagen han døde, ventet jeg på at han skulle ringe.
Jeg trodde det var noe galt med dekningen.
Så jeg gikk opp trappen for å se om han hadde lagt igjen beskjed.
Men ingenting.
Jeg har alltid interessert meg for krigene i Midtøsten.
Da jeg var i Forsvaret, var det kjent at det var en superspion
som jobbet for Israels hemmelige etterretningstjeneste.
Men den israelske militærsensuren
passet på at det ikke ble skrevet om det.
En stor hemmelighet.
Seks arabere ble drept her på Vestbredden, og sju i Gaza.
Da det palestinske opprøret i 1987 startet,
var det et vendepunkt for meg.
Jeg så en israelsk soldat banke opp en palestiner.
Jeg sa: "Dette er galskap.
Dere påfører palestinerne den samme smerten som andre nasjoner påførte jødene.
Og jeg kommer ikke tilbake før volden tar slutt."
"Hva så? Ahron Bregman kommer ikke tilbake."
Og jeg emigrerte til Storbritannia.
Da jeg hadde tatt doktorgrad i den arabisk-israelske konflikten,
begynte jeg ved fakultetet for krigsstudier ved King's College i London.
Har vi diskutert denne spionen i klassen? Er han blitt nevnt?
-Ja. -Greit.
Og jeg har publisert seks bøker du ikke vet noe om.
Det var en spøk. Ikke bruk det.
Jeg skal bruke det!
I 1998 var jeg konsulent for en stor dokumentarfilm.
Og jeg intervjuet lederen for den militære etterretningstjenesten i Israel.
General Eli Zeira.
Da vi var ferdige med intervjuet,
sto vi i en korridor.
Og det han sa til meg der, forandret alt for meg.
Han sa at Mossads toppspion
var en dobbeltagent.
Jeg ble dypt sjokkert.
Hva betydde det om spionen var en dobbeltagent?
Hvis han var dobbeltagent under en av de viktigste krigene...
...i Midtøstens historie...
...så ville all etterretningen
som israelerne baserte avgjørelsene på, bli trukket i tvil.
Israel er avhengig av etterretning.
De må få det riktig hele tiden.
Og hvis den beste spionen misledet dem,
vil det ødelegge ryktet.
Derfor har etterretningstjenesten...
Ok, Amos.
De har interesse...
TIDLIGERE LEDER FOR MOSSADS EUROPA-OPERASJONER
...i å holde historien intakt.
Det er et følsomt tema.
Den unge Bregman var svært motivert.
Et scoop som dette var noe jeg alltid hadde drømt om.
Men så tenkte jeg at det kunne være et veldig farlig spill.
KAIRO 1967
Ashraf Marwan var...
...sønn av en general i hæren.
Folk ser i det et tegn på sosial overlegenhet.
Han studerte kjemi.
På denne tiden møtte han Mona,
datteren til Gamal Abdel Nasser,
Egypts president.
De forelsket seg.
Han visst hvordan han skulle hoppe i den gode sengen.
Han giftet seg med datteren til Nasser. Den allmektige Nasser.
Nasser var som en gud for araberne.
Et idol. Nasser.
1967. Dette var en krisetid for Nasser.
Israel knuste det egyptiske flyvåpenet på bakken.
SEKSDAGERSKRIGEN, 1967
Og så mistet Egypt Sinaihalvøya.
Egypt var i vantro over at dette kunne skje med oss.
Det var et hakk i landets verdighet.
Og prosessen med å gjenoppbygge hæren startet,
med ett mål, å gå til krig for å gjenvinne Sinai
og gjenvinne stoltheten
alle egyptere hadde følt før 1967.
Marwan kom inn i Nasser-familien i denne krisetiden.
Han vil være viktig,
men Nasser ville ikke betro ham den typen oppdrag som Ashraf Marwan trodde:
"Nå som jeg er giftet inn i familien, vil jeg få dem."
Nasser følte at han giftet seg med jenta på grunn av personligheten hennes.
Han ville gifte seg med presidentens datter.
Så Nasser ga Ashraf Marwan en lavere stilling i forvaltningen.
Det var som når man har en politisk motstander.
Man trekker ham nærmere for å holde øye med ham,
i stedet for å la ham være fri til å herje som han vil.
Ashraf følte seg på en måte fornedret og straffet,
og han ble fornærmet på Nasser.
Så han reiste til London med sin nye kone.
Men rapporter hjem
tydet på at han nøt en overdådig livsstil.
Nattklubber,
restauranter...
Han levde mer råflott
enn vanlige egyptere.
Nasser levde et veldig måteholdent liv,
og han syntes det var svært pinlig.
Nasser fikk dem tilbake til Kairo.
Ashraf følte seg lenket med Nasser.
Så han vil hevne seg på svigerfaren.
SEKSDAGERSKRIGEN I 1967 VAR EN KATASTROFE FOR EGYPT
OG EN ENESTÅENDE SEIER FOR ISRAEL
Israels ledere kaller det en total ødeleggelse
av Egypts Sinai-styrker .
EGYPT SVERGET HEVN
Straks etter seksdagerskrigen i 1967
var en mulig krig med Egypt
Mossads høyeste prioritet.
NASSER BEGYNNER Å INNGÅ STYRKENDE ALLIANSER
Alle land, alle styresmakter, må vurdere fiendenes intensjoner.
Og jo mer du vet om det...
...desto bedre kan du hindre krigen.
Derfor var militæretterretning for Mossad veldig, veldig viktig.
Mossad er ansvarlig for
etterretningsinnhenting og spesialoperasjoner.
1972, HEVN FOR MASSAKREN AV ISRAELERE UNDER OL I MÜNCHEN
1972, BILBOMBING AV GHASSAN KANAFANI
1986, BORTFØRING AV MORDECHAI VANUNU
ATTENTAT MOT HERBERTS CUKURS, ZUHEIR MOHSEN, YEHIA-EL-MASHAD,
GERALD BULL, ATEF BSEISO, FATHI SHAQAQI, IZZ EL-DEEN SHEIKH KHALIL
Dette er ikke CIA.
CIA beskjeftiger seg med hele verden.
De har agenter i Sør-Amerika, i Afrika,
kanskje på Nordpolen, jeg vet ikke. Over hele verden.
Her i Israel er det fokusert.
Erkefiendene.
Kan du beskrive jobben din og rollen du hadde da du jobbet i felten?
Det vil jeg helst ikke.
Så, 1967. Da begynte vi å søke etterretning
som enten ville støtte, eller det motsatte,
spørsmålet om en kommende krig mot Egypt.
Hadde du noen tanker om mulige implikasjoner ved å avsløre en spion?
Hør her, Tom. Mossad kunne være veldig farlig.
Og å avsløre en av spionene deres, kunne ha satt meg i fare.
Men jeg måtte vite det.
Det var en risiko, det var et sjansespill. Jeg er litt dumdristig.
Hva sa din kone om alt dette?
Jeg visste at hun ville mislike
å se meg innblandet i noe sånt.
Hun var mye mer ansvarsfull og mindre dumdristig enn meg.
Så jeg fortalte henne ikke noe som spionspillet mitt.
Jeg gransket over hundre artikler og bøker
for å finne ut hvem han var.
Og jeg leste alt jeg fikk tak i.
Så kom jeg over en viktig bok.
Det var Eli Zeiras bok.
Mannen som fortalte meg at det var en dobbeltagent
som forledet Mossad.
Zeira skriver om en ikke navngitt spion.
Så nevner han tre personer som satt i et møte i Riyadh.
Kong Faisal av Saudi-Arabia, Sadat og en tredje mann.
Jeg ble veldig mistenksom da Zeira ikke nevnte den tredje mannens navn
i et kapittel der det handler om spionen.
Og du spør deg selv: "Hvorfor mangler det?"
-Så det at det manglet... -Nettopp.
Det at det manglet informasjon...
Det handlet om redigering.
Hvorfor mangler det?
Så kanskje navnet ikke blir nevnt fordi noen vil skjule navnet.
Men det er en referanse. Robinson, side 136.
136.
Og her er den tredje mannen. Dr. Ashraf Marwan.
Da jeg så det, begynte alle varsellampene mine å blinke.
Magefølelsen sa at navnet var viktig.
Ashraf Marwan.
Det var en kvalifisert gjetning.
Og jeg sendte en faks til Zeira
i håp om at han ville reagere og bekrefte navnet.
Jeg tok en sjanse.
Men svaret hans var...
"Det vil jeg ikke fortelle."
Og det var et tilbakeslag.
Men jeg lurte på om det lå noe i det faktum at Zeira ikke benektet det.
Så jeg tenkte at jeg kanskje var på riktig spor.
Og nektet å forhandle før de ble fjernet.
Dette var da den arabiske verden led et nederlag...
...den fortsatt vil gjengjelde.
Nå er den eksplosive situasjonen i Midtøsten enda mer komplisert
etter det uventede dødsfallet til Egypts president Nasser.
Denne mannen, Anwar Sadat, tok over som nyvalgt president.
SADAT AVLEGGER ED
De store lederne i Nassers regjering,
de var misfornøyde med Sadat.
Det var et slags opprør.
Og Ashraf var veldig utspekulert. Smart.
På en eller annen måte fikk Marwan tak i arkivene,
og ga dem til Sadat.
Og Sadat brukte noe av informasjonen fra det arkivet
til å stille fiendene for retten.
RETTSSAKEN MOT SADATS FIENDER
Det var veldig betydningsfullt for Marwans kommende karriere
å vise Sadat at hans lojalitet til ham
kom til prisen av å stikke Nassers nærmeste støttespillere i ryggen.
DOM: LIVSTID I FENGSEL
Og Sadat belønnet ham.
Han utnevnte Ashraf
til stabssjef.
Han tilhørte Sadats indre krets.
På denne tiden hadde han ikke fylt 30.
Og det er den yngste mannen i stillingen noensinne.
Men kjenner man Ashraf Marwan rett,
var hvert steg planlagt for å bygge opp det som kom senere.
Jeg var ganske sikker på at Ashraf Marwan var spionen.
Men jeg trengte bekreftelse.
Så jeg tenkte at redaktøren for Zeiras bok,
Rami Tal, kanskje kunne hjelpe meg med spionens navn.
Redaktøren må ha diskutert saken med Zeira, så jeg la en plan.
Jeg tok et fly til Tel Aviv.
Ronnie Bregman vil forsikre seg om at han har riktig navn.
Jeg visste navnet.
Men jeg sa: "Ronnie, jeg vet ikke navnet,
men om jeg hadde visst det, ville jeg ikke fortalt deg det.
Jeg vet ikke navnet. Ikke tving meg."
Det var sånn det ble gjort.
Ti minutter inn i samtalen,
da han hadde varmet opp, men ikke var lei av meg ennå,
så jeg ham rett inn i øynene...
Og Ronnie sa:
"Jeg vet superspionens navn."
Og jeg sa: "Så fint for deg."
Og han sa...
Ashraf Marwan var superspionen.
Jeg ble forbløffet.
Svaret hans var ikke til å ta feil av.
Så vidt jeg husker, bekreftet jeg det ikke.
Han så bort og smilte.
Bingo!
Hva er det de sier... Jeg var kald og rolig.
Jeg var ikke kald og rolig!
Så da han sa navnet...
Ja...
Det var en slags bekreftelse.
Jeg var en glad mann da jeg kom tilbake til London.
Jeg hadde navnet.
Jeg var overlykkelig. Det var jeg.
Jeg feiret.
Men jeg måtte bekrefte at han var dobbeltagent.
Hvordan ble Mossad involvert med Ashraf Marwan?
Han meldte seg.
TO MÅNEDER ETTER NASSERS DØD
En dag i London bestemte han seg for å ringe den israelske ambassaden.
Det er sånn historiske hendelser skjer.
De skjer rent tilfeldig.
For da han ringte ambassaden,
hadde det seg sånn at Mossads leder for europeiske baser,
Shmuel Goren, besøkte basen.
TIDLIGERE LEDER FOR MOSSADS OPERASJONER I EUROPA
Noen ringte. Da jeg hørte navnet, ringte en bjelle.
Men jeg sa: "Nei, det er ikke mulig at en som ham kommer til oss."
Når du rekrutterer en ny agent, hva er risikoene for deg? For Mossad?
For Mossad, først og fremst at han kan være en dobbeltagent.
Nummer to, at han er en løgner.
Og nummer tre, at han kan utlevere deg, noe som er veldig farlig.
Men når man er etterretningsagent, hvis man ikke er mistenksom
som en del av ens kultur og karakter,
kan man umulig bli en vellykket etterretningsoffiser.
Når noen melder seg, er det enda viktigere å være mistenksom.
Men han sa: "Svigersønnen av den egyptiske president melder seg?
Vi kan ikke gå glipp av den sjansen."
Det var et sjansespill, for forskjellen i sånne saker,
er mellom å få æresmedaljen eller falle i unåde.
Så vi improviserte
mot de offisielle reglene.
Og vi satte opp et møte på hotellet samme dag.
Samtalen var kort.
Han ga oss et autentisk referat fra møtene i Moskva
med høytstående russiske tjenestemenn
og høytstående egyptiske tjenestemenn.
Å kunne være en flue på veggen under sånne møter
er alle etterretningsagenters drøm.
Min oppgave var å gå gjennom materialet han ga oss.
Og vi fant ikke noe
som fikk oss til å tvile på troverdigheten hans.
Så nøyaktig hva gjorde du for å vurdere ham?
Det har ingen hensikt å gå inn i alle detaljene, men...
det var ingen og ikke en spesiell sak der noen sa tydelig
på en bestemt måte at han ikke var ekte.
Hvorfor ville Marwan, nå som Nasser var borte...
Ambisjonene hans var oppfylt. Han var presidentens høyre hånd.
Hvorfor ville han selge hemmeligheter til Israel?
Hvorfor gjorde han det?
For å føle seg viktig.
Kanskje for å hevne seg på svigerfaren.
Og for det tredje, økonomisk vinning.
Alt i alt betalte Mossad ham 1 million dollar
tidlig på 19790-tallet.
Det er enormt mye penger.
Israelerne sier at det var sinne mot Nasser, overmot og penger.
Det henger ikke på greip for meg.
Du må se det fra Ashraf Marwans side.
"Jeg er en viktig mann."
Hvordan fungerte Marwans spionasje for deg?
Han kom sammen med Sadat
til møter med ledere.
OBERST GADDAFI, LIBYAS LEDER
Han lyttet og kunne gi oss innsideinformasjon.
ARABISK TOPPMØTE I KAIRO
Når Mossad møtte Marwan,
fant møtet sted i London.
Marwan ville levere dokumentene sine.
Han ville få pengene sine. Så dro han først.
Og israelerne dro etter ham.
Hva var verdien av informasjonen han ga deg.
Den viktigste informasjonen Ashraf Marwan ga Israel,
SLAGORDENEN
Det betyr at Israel ville vite hvordan Egypt ville angripe.
Og de ville angripe oss bare om de hadde nok luftstyrke,
forsynt av russerne.
Det er sjeldent materiale. Etter min mening var det et jordskjelv.
Det var...
...vakkert.
Vakkert.
Det er sant.
Jeg prøvde å finne ut av hva som skjedde med Ashraf Marwan.
Var det drap?
Var det selvmord?
Det er veldig interessant å være her.
Han var på denne balkongen her.
Og han landet i disse buskene.
Familien har alltid sagt at banen han falt i
var sånn at han falt bort fra bygningen
i så stor grad at han må ha blitt kastet.
Du kan bare se det når du er i hagen.
Da skjønner du hvorfor familien hevder
at det var rart at han landet
flere fot ut og inn i disse buskene.
Da jeg snakket med Ashraf Marwans kone, Mona,
Mente hun at han var blitt drept av israelerne.
Basert på denne informasjonen,
var det vanskelig å tro at han bare hadde falt ut i en ren ulykke.
ARKIVER
Jeg samlet en masse data gjennom undersøkelsene mine.
Dette er Eli Zeira da han var ung.
Han var en pen mann.
Veldig dyktig.
Lederen for den israelske militæretterretning
fortalte meg at denne spionen var dobbeltagent.
Det kunne bare få israelsk etterretning til å ta seg dårlig ut.
Så jeg måtte følge det opp.
Og da avdekket jeg noe stort bak møtene i London.
Marwan var dumdristig. Han gjorde dumme ting, tok sjanser.
Han kunne ringe israelerne...
...ambassaden deres, direkte,
og ignorerte det omhyggelige systemet
der han skulle ringe dem indirekte ved hjelp av en tredjepart, en dame i London.
Alle linjene kunne blitt avlyttet av andre byråer, av MI6.
Og han kom til møter
kjørende i en bil som tilhørte den egyptiske ambassade i London.
Det at Marwan var så selvsikker
at han gjorde sånt åpent,
betyr kanskje at han visste at det var greit.
Han var dobbeltagent,
og egypterne vil akseptere det.
Så min konklusjon er at general Eli Zeira hadde rett.
Spionen var en dobbeltagent.
Ronnie, jeg har snakket med Mossad, og det de sier er ganske overbevisende.
Jeg tror at Ashraf Marwan
ikke var den personen israelerne trodde.
Filmskaperne kontakter egyptiske myndigheter for å få en kommentar,
også president Nassers etterretningssjef, Sami Sharaf.
Ingen ville snakke offisielt.
Men den egyptiske journalisten og etterretningseksperten Abdallah Homouda
sa ja til å beskrive det offisielle egyptiske perspektivet.
Er lyden bra?
-Klar? -Ja.
Abdallah, Israel mener at Ashraf ga dem alt.
Fint for dem.
Abdallah Homouda, jeg tror at han tjente Egypt godt.
Han gjorde det under Sadats instruksjoner.
Han gjorde det ikke av egen fri vilje.
Men han var forberedt på å spille et farlig spill.
Da Sadat ble president i Egypt, var hans første prioritet
å få tilbake områdene Egypt mistet i 1967.
Det var en holistisk bevegelse i landet.
Alle kom sammen med ett mål.
Gå til krig, gjenerobre Sinai,
gjenreise den arabiske verden og skape en ny framtidsånd.
Men siden israelerne hadde våpen fra USA og vestlige land,
måtte man ha en listig plan.
Og Sadat utførte det på en perfekt måte.
Satat ville ha en overbevisende agent
til å gi informasjon til israelerne.
Og Ashraf Marwan var den beste skuespilleren for rollen.
Alt var iscenesatt på best mulig måte.
De studerte nøye den israelske mentaliteten
for å skape et bilde som ville narre israelerne.
Og han gikk ikke bønnfallende til dem.
Han gikk til dem full av selvtillit.
Ashraf Marwans bilde, playboy, ute etter moro og med mye stolthet.
"Jeg er en viktig mann."
Og han klarte å overbevise dem
om at han ville arbeide for dem.
Ashraf Marwan ga israelerne
egypternes stridsplan, men ikke alt av den.
Men israelerne var veldig fornøyde med det han ga dem.
Så han ble akseptert.
Informasjonen vi fikk, kommer hvert hundrede år.
Og de kalte ham "århundrets agent".
Alt under Sadats instruksjoner.
Det er en dobbeltagent-teori. Jeg vil vite hva du mener.
Ingen andre land i verden ville tillatt at sånt materiale kom i fiendens hender.
Han var en forræder.
Han var rett og slett en forræder.
Sånn er det.
Hvordan påvirket Marwans informasjon det du tenkte?
Han er viktig.
En av betingelsene for å gå til krig
var langdistansebombefly.
Og russerne nølte med å gi egypterne midler for å bombe.
Så israelerne som vurderte opplysningene,
mente at de ikke ville kjempe mot oss.
Det underliggende budskapet
i all informasjonen Marwan ga,
var at Egypt ikke ville angripe
før de fikk visse våpen.
Men det israelerne ikke visste,
var at Sadat bestemte seg for å gå til krig mot dem,
selv uten våpnene.
Det Sadat trengte, var å overraske israelerne,
å ta dem på senga.
Det viktigste spørsmålet var hvordan de skulle overraske israelerne.
Og Egypt følte at det beste tidspunktet for å angripe dem
var på Yom Kippur, som er en helligdag i Israel.
Da hører ikke israelere på radio, tv-en er av.
De er isolert i synagogene og husene.
Den 6. oktober 1973...
...fikk de egyptiske bakkestyrkene meldingen: "Nå."
Hundre tusen egyptiske soldater begynte å krysse Suez-kanalen.
Det tente ånden og tankene deres, og seiersviljen.
På den andre siden var det bare 452 israelske soldater.
Israelerne ble overrasket uforberedt.
...klarte å knuse myten og israelsk uovervinnelighet.
Og de første israelske overgivelsene var en triumf for de egyptiske offiserene.
Den egyptiske overraskelsen var en stor suksess.
Bare sånn som det...
LIKE ETTER OVERRASKELSESANGREPET
Synagogen var full av folk rundt her.
MOSHE BUCHBUT DEN STORE SYNAGOGEN I TEL AVIV
Vi begynte å se trafikk i gatene.
Hæren kom. Folk ble tatt med i hærens kjøretøyer.
Det var bare kaos.
Jeg ble mobilisert, rekruttert.
Så dro jeg til Sinai.
Vi trodde den israelske hæren var uovervinnelig, og araberne underdanige,
og at det ville bli en enkel match.
Men det gikk opp for oss at det ikke var noen spøk.
Vi ble bombet fra luften.
Vi ble bombet fra landjorda.
Vi kjempet nesten ansikt til ansikt mot egyptiske soldater.
De var gode til å slåss.
Jeg så folk dø rundt meg.
Jeg var redd hele tiden. Jeg tenkte at dette var slutten.
De tok 5 kilometer av Sinai.
Og de grov seg inn.
Og de slo tilbake mot alt.
Faktisk kom forsvarsminister Dayan på tv og snakket til nasjonen.
Han forklarte oss at situasjonen var virkelig alvorlig.
Krigen var vanskelig.
KRIGSRAPPORT, 1973
Veldig harde sammenstøt på bakken og i luften.
Han så ned og sa...
Og vi kjempet for livet.
Vi? Kjemper for livet?
Vi var heltene i 1967.
Hva skjedde nå?
Ham på tv var et vanskelig øyeblikk i Israel.
Da krigen var over,
var det egyptiske folk ekstremt glade.
Kan jeg fortelle deg noe som ikke mange vet?
Under krigsdagene i 1973
skrumpet kriminalstatistikken ned til null.
Det var ingen kriminalitet.
Ikke i det hele tatt. Alle sto sammen med alle.
Målet vårt var å gjenvinne stoltheten og æresfølelsen.
Ashraf Marwan
ga Egypt muligheten til å få fordelen ved overraskelsesmomentet.
Egypterne sier at de tok dere på senga i 1973
fordi Ashraf Marwan forledet dere.
Det er helt motsatt. De overrasket oss ikke.
De ga oss et forvarsel.
FJERDE OKTOBER 1973
TO DAGER FØR OVERRASKELSESANGREPET
Før krigen
ba Ashraf Marwan om et møte.
Han ga meg kodeordet.
"Chemicals."
Jeg sa: "Jeg er i London i morgen."
Jeg vil at Zvika Zamir...
...lederen for Mossad, skal komme."
Møtet fant sted omtrent klokken 22.
Zvika satt og skriblet ned essensen i historien.
Ashraf Marwan sa: "Krigen starter ved solnedgang i morgen."
Zvika sendte forhåndsvarselet til sin personlige assistent.
Det ble spredt til alle lederne for den militære etterretningstjenesten.
Vi kunne forberede oss på angrep.
Ashraf fortalte planen.
Vent litt. Ashraf sa at krigen ville starte ved solnedgang
men overraskelsesangrepet kom klokken 14. Var ikke det forledende?
Jeg skal svare.
Jeg så hele rapporten.
Syrerne...
...de ville at angrepet skulle komme om morgenen.
Den 2. oktober kom den egyptiske forsvarsministeren til et kompromiss.
Greit.
Ikke solnedgang.
Ti minutter på to.
Ettermiddagen.
Marwan visste ikke om forandringen.
For han var ikke i Egypt.
Han dro på et oppdrag.
Det er de som sier
at Marwan ikke visste at krigen ville starte fire timer før.
Jeg kjøper det ikke. Jeg tror han var for nær
lederskapet til ikke å vite noe sånt.
Og det faktum at han sa at det ville starte ved solnedgang,
var høydepunktet av at han forledet Mossad og Israel.
Men Mossad-agentene har en klar grunn
for å fortelle verden at han var ekte.
Så jeg ble overbevist om at Ashraf Marwan forledet israelerne.
Nå ville jeg skrive en bok om ham.
Men uten bekreftelse
kunne jeg ikke anklage noen for å være spion eller dobbeltagent.
Og jeg ville høre det fra Ashraf.
Jeg ville høre historien fra ham.
Så jeg publiserte en Israels historie.
Jeg ville lokke fram Ashraf.
Så jeg skrev i boken, uten å nevne navnet hans,
at han var et nært familiemedlem av president Nasser...
...og at israelerne kalte ham "svigersønnen".
SVIGERSØNN
Israelerne kalte ham forresten aldri "svigersønnen".
Det var min oppfinnelse
for å få ham til å reagere.
Jeg sendte ham boken med en dedikasjon
til Ashraf Marwan, "en helt av Egypt".
Men ikke noe svar.
Dette var forresten en veldig kjedelig bok for meg.
Bortsett fra denne historien.
Ja.
Så var det et gjennombrudd.
En egyptisk journalist kontaktet Ashraf Marwan
og spurte: "Er du personen i kjernen av Bregmans historie?"
Til det svarte han:
"Bregmans bok er en dum detektivfortelling."
På en barnslig måte ble jeg lei meg.
Så da en annen egyptisk journalist kontaktet meg,
bekreftet jeg at Ashraf Marwan var "svigersønnen".
En perfekt spion og en egyptisk nasjonalhelt
fordi han forledet Israel.
Og de burde oppkalle en gate etter ham i Kairo.
Jeg ble besatt av det.
Og hvis du har noe så viktig,
og du ikke forteller din kone om det...
...er jeg sikker på at det påvirker forholdet.
Noen uker senere
kjøpte jeg bladet Al Ahram Al Arabi.
Det er intervjuet.
"En perfekt spion og nasjonalhelt."
Ashraf Marwan.
Og det ble stort oppstyr i Midtøsten.
Agenten er blottlagt.
Jeg så bildet av meg i boken, og hjertet sank.
Det var ganske sjokkerende for meg.
Jeg lurte på hva reaksjonen ville bli
fra Marwan, fra egypterne og fra Mossad.
Det var veldig bekymringsfullt.
Den neste dagen var jeg i hagen.
Gjennom vinduet så jeg kona mi banke.
"Det er telefon til deg."
Jeg tok telefonen,
og noen sa: "Hvordan har du det?"
Det var arabisk aksent.
"Og hvem er du?" spurte jeg.
"Jeg er personen du har skrevet om."
Jeg ble forbløffet.
Han sa: "Vi burde møtes."
Jeg skulle møte en av de største spionene i moderne historie.
En ganske farlig handling.
Så jeg var bekymret.
Jeg tok noen forholdsregler.
Jeg la igjen en beskjed til min kone, der det sto: "Jeg skal møte Ashraf Marwan."
Jeg gikk inn på InterContinental Hotel.
Jeg så meg tilbake nå og da.
Han var der allerede.
Jeg hadde aldri sett ham før, og jeg ble overrasket over hvor høy han var.
Velkledd.
Med et skjerf, et rødt skjerf.
Gikk fram og tilbake.
Og selv om vi aldri hadde møttes før,
gjenkjente vi hverandre straks.
"Hvordan har du det?" spurte jeg.
"Jeg er syk", svarte han. "Jeg har hatt noen operasjoner."
Vi bestilte kaffe.
Og da kaffen aldri kom til bordet vårt,
reiste han seg og gikk og hentet den til oss, noe som var en stor tabbe.
Han kunne ha hatt noe i den.
Det var min eneste tabbe under møtet.
Jeg sa at jeg hadde ett stort spørsmål jeg ville stille ham.
"Hvorfor sa du solnedgang når krigen startet klokken 14?"
Han smilte og sa: "Hva betyr vel noen timer mellom oss?"
Bingo.
Det var en innrømmelse om at han forledet Israel.
Men så la han til at han var urolig for sin egen sikkerhet.
Og det ble ikke sagt mer om det.
Det var fantastisk, og jeg var så glad for å leve.
General Eli Zeira hadde rett.
Den mystiske spionen som arbeidet for Israel, var dobbeltagent.
Det er tøv. Han tar feil.
Fortell meg hva du mener.
Jeg mener at Ronnie... tar feil.
Det Eli Zeira gjorde, var å spre falske nyheter
fire tiår før Trump tok makten og fant opp uttrykket.
Dette var dagen da Israel sørget over sine døde.
De siste tallene viser 1 854 drepte.
Omfanget av overraskelsesangrepet
plager meg til denne dag.
Ja, jeg føler sinne.
Om jeg hadde visst at en som Marwan, informerte oss
og dagen før ba oss forberede hæren, og så rotet etterretningen det til.
Selvfølgelig er jeg sint. Veldig sint.
Etter krigen var det ramaskrik blant det israelske folket.
Selv med en tidlig advarsel fra "spionen",
hvordan kunne Israel bli overrasket?
Folket krevde svar på etterretningstjenestens tabbe.
Etter krigen ble det nedsatt en granskningskomité
etter den militære etterretningstjenestens tabbe.
AGRANT-KOMMISJONEN NASJONAL GRANSKNING
Det ble avslørt at selv om general Eli Zeira
mottok en advarsel av Ashraf Marwan,
ignorerte han den.
Det var ansvaret til lederen for den militære etterretningstjenesten,
general Zeira, å alarmere. Og det gjorde han ikke.
Da Eli Zeira ble spurt:
"Hvorfor gjorde du ikke noe da du fikk en så viktig advarsel?"
Da svarte han: "Jeg ville ikke plage stabssjefen. Han var opptatt."
Eli Zeira trodde at de ville angripe oss
bare om de hadde nok flydekning, forsynt av russerne,
og flydekningen var ikke klar.
Eli Zeira trodde ikke på Ashraf Marwans advarsler.
Den israelske hæren mobiliserte omsider,
men ble undergravd av forsinkelser og forvirring
forårsaket av general Eli Zeiras tvil.
Granskningskomiteen konkluderte med at Eli Zeira
hadde hovedansvaret for tapet.
Eli Zeira ble fjernet fra aktiv tjeneste.
Og han forlot landet.
Han reiste med familien til USA.
Omtrent 13 år etter krigen
ga Eli ut boken sin.
Han trakk konklusjonen at Marwan var dobbeltagent
og at hans virkelige oppdragsgivere var egypterne, og ikke israelerne.
Eli Zeira ville finne en syndebukk.
Alle historiene om dobbeltagenten
stammer fra Eli Zeira.
Han ville rettferdiggjøre seg selv.
Det er jeg rasende for.
Men hva kan jeg gjøre?
Filmskaperne har kontaktet Eli Zeira gjennom agenten hans, Rami Tal.
Zeira nektet å la seg intervjue,
men tilbød ytterligere informasjon om hvordan Ashraf Marwan forledet Israel.
Jeg snakket med Zeira i går.
Zeira sa alle disse tingene.
Hva så?
Hva vil dere bevise?
Jeg vil kaste det.
Han sa at den 4. oktober, tidlig om ettermiddagen, startet Sovjet...
Hør her.
Kan dere stoppe her. Jeg skal fortelle.
Av.
Shabtai Shavits "uoffisielle" kommentarer
handlet om ikke å bruke mer tid på det han mener er fiksjon.
Da Zeira ville renvaske seg,
begynte han å snakke med journalister og forfattere,
og han ga dem noen hint.
En dag ba han meg om et møte.
Han prøvde å servere meg også
dette falske tullet om en dobbeltagent.
Jeg hørte på ham.
Og jeg sa: "Eli, du tar feil.
Du gir falske opplysninger for din egen stolthets skyld, egoet eller noe."
Og jeg skrev ikke storyen, for jeg har mer integritet.
Men hvorfor kvele en god story med fakta?
Og Ronnie Bregman trodde på Elil Zeira,
og offentliggjorde navnet i Al Ahram,
og spredte at han var dobbeltagent.
Omtrent en måned etter drapet...
...var det en stor utvikling.
Det var tre vitner.
De satt i et rom med utsikt til balkongen
bare 20 meter fra hjemmet hans.
Så jeg går ut fra
at vitnet Joseph Rapace satt her,
for han hadde direkte utsikt til balkongen.
Han så fra siden at noe falt.
De løp da bort til vinduet,
så ned og kunne se Ashraf Marwans kropp.
Og det var da han så to skyggeaktige skikkelser.
De virket som de var fra Midtøsten. De så ned fra balkongen.
Jeg fløy til Ungarn og møtte Rapace i Budapest.
Og han bekreftet at det var det han hadde sett.
Og det gjorde selvsagt mysteriet større.
Det var da en viktig utvikling.
For det så ut til at det kunne være...
Hvis de var folk som så ut som de var fra Midtøsten,
kanskje de var fra egyptisk hemmelig tjeneste...
Og det skapte spekulasjoner om hvem som ville ha drept ham.
Etter møtet på InterContinental Hotel i London,
ringte Ashraf nå og da.
Jeg tror han var ensom.
Han kunne ikke ha diskutert det med Mona, ektefellen.
Han kunne ikke ha diskutert spionspillet med barna eller vennene.
Så ironisk nok hadde han meg.
Den personen som hadde eksponert ham.
Ashraf hadde underlige vaner.
Han kunne ringe meg uten å si noe.
Han lyttet til stemmen min i andre enden av linjen.
La på telefonen...
...ringte på nytt og startet en samtale.
Jo mer Ashraf stilte personlige spørsmål om familie og barn,
desto mer bekymret ble jeg for ham.
For så lenge han var "svigersønnen" uten ansikt,
brydde jeg meg ikke om ham som et menneske.
Men nå hadde jeg et forhold til ham.
Jeg visste om operasjonene hans, om familien, om barna.
Jeg ble veldig bekymret for om noe kunne skje med ham.
At egypterne kanskje ikke ville tro på historien min
om at han var den perfekte spion, dobbeltagenten.
Og de ville prøve å skade ham.
Eller kanskje...
Mossad kunne gjøre noe dumt.
Jeg hadde søvnløse netter i bekymring over hva som kunne skje.
Jeg tenkte at om det skjedde noe med ham, ville jeg ha det på samvittigheten.
Og ironisk nok, fra å prøve å avsløre denne superspionen,
begynte jeg nå å lete etter måter å beskytte ham på.
Alt som ble sagt om ham, ville jeg fortelle ham
så han kunne ta forholdsregler.
Alt arbeidet mitt, forelesningene, skrivingen, familien, ble satt til side.
Han ble førsteprioritet.
På den tiden var jeg så bekymret for at noe skulle skje ham,
at jeg bare lette etter ting som ble skrevet om ham,
og han fikk artiklene, og vanligvis ringte han meg og stilte noen spørsmål,
fordi de fleste var på hebraisk.
I ett tilfelle ble noe publisert i Israel.
Artikkelen er om da Ashraf Marwan
håndhilste på Egypts president Mubarak.
Og overskriften er:
"Denne mannen er Mossads mann i Kairo."
Og: "Hvorfor klemte Mubarak
personen som anses som den beste Mossad-agenten i Egypt?"
Jeg tenkte at egypterne kanskje ville ha hevn.
Jeg sendte den til Ashraf,
og da han fikk den, ringte han meg fra en drosje.
Han ropte, og han gråt faktisk. "Hvorfor gjør de dette mot meg?"
"De", Mossad, "prøver å presse en kile mellom meg og Mubarak.
Og dette er deres hevn for at jeg forledet dem."
Han var så oppskaket at selv jeg ble oppskaket.
Du tror han var oppskaket fordi Israels versjon var en løgn?
Ja.
Så sa han: "Det var ikke én spion.
Vi var en gruppe på 40 personer,
hvis oppgave det var å fôre israelerne
Det var ingen dobbeltagent. Det var Egypt."
CBS/EGYPTISKE MYNDIGHETER OG MARWAN-FAMILIEN
Etter krigen mottok Ashraf Egypts høyeste æresbevisning for sin tjeneste.
Han fortalte om medaljene han mottok fra Sadat.
I Egypt anses denne filmen som bevis
for at Ashraf Marwan og Sadat samarbeidet om å forlede Israel.
Oj! Det var enormt.
Jeg kunne ikke tro det.
Men han var redd. Han sa at han fryktet for livet.
Og jeg skjønte hvor dumt det var å avsløre en spion som var i live.
Ronnie, du sa til meg at hensikten med å avsløre Marwan
var å være tro mot historien
og å ha en sann opptegnelse av hva som skjedde.
Sannheten er at da jeg avslørte Marwan,
brydde jeg meg ikke om historien.
Jeg brydde meg bare om det store scoopet jeg hadde.
Han ville, som han sa, at historien skulle dø.
La oss åpne et annet kapittel av denne samtalen som vil bli publisert.
Dr. Ashraf Marwan...
-Du mener at han er dobbeltagent? -Ja.
Men alle som har undersøkt saken, sier at det er fullstendig umulig.
Zeira publiserte en ny versjon av boken sin.
Og for å promotere boken, gikk han til et tv-studio, og han sa...
Angående Marwan, så ga han oss utmerket informasjon
helt til krigen kom. Da lurte han oss.
Et intervju med general Eli Zeira her i programmet om Yom Kippur-krigen
har ført til et jordskjelv innen etterretningstjenesten.
Zamir kalte ham en løgner. "Du lyver."
Eli Zeira sensurerer informasjon.
Han publiserer informasjon som viser hans dårlige mentale helse.
Så Zeira gikk til sak mot ham for ærekrenkelser.
Zamir svarte ved å gå til sak mot Zeira for ærekrenkelser.
Så det var to saker.
Mossad skjønte at det gikk over styr.
Disse to eldre herrene,
som ble sammenlignet med de som sitter på balkongen i The Muppet Show...
De krangler og avslører hemmeligheter.
Så Mossad sa: "La oss mekle."
Jeg ble invitert til meklingen av general Eli Zeira,
som forresten betalte flybillettene mine.
Zeira ville at jeg skulle fortelle dommeren at han ikke var kilden min.
Og det stemte.
Men dommeren spurte meg om Zeiras bok.
Og da sa jeg: "Ja, den var en viktig kilde."
Mossads advokat tok fram denne boken og viftet den i luften.
Jeg skjønte at det var en stor tabbe å vedgå at boken var kilden min.
For dommeren var boken og Zeira i grunn det samme.
Så dumt å bli brakt dit helt fra London
for å avgi vitnemål som beskyttet Zeira,
og det ble jeg som indirekte la skylden på Zeira
ved å si at boken hans var en av mine viktigste kilder.
Det var veldig pinlig.
-Etter alt det? -Ja.
Forferdelig.
Det er utrolig.
Det er ikke utrolig for meg.
Det er forferdelig. Alle tror jeg er smart.
Det var så dumt.
Og Zeira tapte.
Og så skjedde den store tabben.
Dommeren skrev en rapport
der han åpent erklærte at Ashraf Marwan
var Mossad-agent.
Dette er dommerens rapport.
Zeira mot Zamir.
Her. Se.
Ashrafs navn er nevnt mange ganger.
Det var fryktelig.
Her. Det står at det var en toppagent
som var ledet av Mossad.
"Agenten som het Marwan."
De avslører navnet hans her.
Så han blir nevnt mange ganger i denne rapporten.
Så lenge en historiker, Ahron Bregman, sa det han sa om Marwan,
var det ille, men ikke verdens ende.
Men i det øyeblikket en dommer sier...
"...agenten Marwan", var det offisielt.
Da jeg så rapporten på nettet,
holdt jeg på å falle av stolen.
Livet hans var i stor fare.
Jeg sendte en faks til Ashraf Marwan og ba ham ringe meg.
Jeg hentet sønnen min, satte ham foran tv-en.
Telefonsvareren blinket.
Melding mottatt i dag klokken 13.52.
Jeg ble forbauset da jeg hørte Ashrafs egen stemme.
Hallo, hei.
Angående boken din, kan du ringe meg? Du skal få mobilnummeret. Takk.
Det var veldig uvanlig.
Ashraf var en ekte spion. Spioner legger ikke igjen beskjed.
Og så en ny melding.
Vær så snill, kan du ringe meg angående boken din? Takk.
For å ringe tilbake...
Jeg merket at han var... presset.
Vær så snill, kan du ringe meg angående boken din? Takk.
Den ene var like etter den andre.
Melding mottatt i dag klokken 15.11.
Hallo, hei, god ettermiddag.
Kan du ringe meg angående boken din? Takk.
For å høre meldingen igjen...
Jeg hadde kjent ham i fem år.
Dette var første gangen han hadde lagt igjen beskjeder på svareren.
Jeg tok fram den gamle kassettspilleren min.
For første gang bestemte jeg meg for å ta opp samtalen.
Jeg ringte nummeret.
Fingeren min skalv.
Han tok telefonen.
Hallo, min venn.
Jeg har det bra. Hvordan har du det?
Ja, absolutt.
Ja.
Ja, absolutt. Ja.
Ha det.
Han ba meg ringe ham igjen og legge på.
To minutter etter.
Jeg snakker med meg selv. "To minutter etter."
Og han svarer ikke. Dette var rart.
Jeg ble bekymret fordi han sa: "Ring meg opp igjen", og jeg prøvde igjen.
Så det skjer noe i rommet mens jeg snakker med ham.
Jeg venter på ham.
Og to minutter senere.
Tredje gang.
Hva er det som skjer i rommet?
Han er der.
Jeg ringte ham, og han sa: "Ring meg opp igjen."
Jeg prøver og prøver og prøver.
Hei, hallo.
Nei, ikke tenk på det.
Så dommerens rapport kom ut.
Det er detaljer der.
Dette er resultatet.
Ashraf ville at historien skulle dø.
Det han får her, er en rapport fra meg
om at historien er høyst levende.
Og jeg er sikker på at han var veldig stresset.
Jeg er sikker på at han er bekymret. Det er forferdelig for ham.
Er du i England?
Jeg er i byen i morgen. Jeg skal til King's College.
Vi kan møtes om du vil, men det er opp til deg.
Greit, min venn. Alt godt. Ha det bra.
Jeg skjelver.
Dette er en av de sjeldne gangene
da folk betaler med livet.
Han betalte med livet.
Og han fortjente det ikke.
Etter Ashraf Marwans død
var Ronnie i sjokk.
Jeg følte stor smerte.
Det var veldig vondt da han døde.
Jeg tilbrakte timer i fjellene
og tenkte på det og grublet over det.
Han døde fordi jeg mislyktes i å beskytte ham.
Det var sånn jeg så på det.
Jeg fløy for å intervjue Ronnie Bregman.
Vi hadde en lag samtale. Han sa: "Kanskje det er min skyld."
Så snakket vi mye i detalj
med alle argumentene jeg hadde tatt opp før.
Til slutt sa Ronnie: "Vet du hva, Yossi? Du har rett.
Jeg tror ikke lenger at han var dobbeltagent. Du har overbevist meg."
Eli hadde en klikk av journalister
rundt seg.
Hvis du spør meg,
og det er ikke bare noe jeg sier, så er disse folkene motbydelige.
Hvorfor? Fordi disse folkene fordreier sannheten.
De holdt begravelse.
Han fikk sånn en egyptisk begravelse
med hele lederskapet i svart dress.
Enken hans sto der. Hele det øvre sjiktet gikk forbi henne.
Kysset henne eller hvisket.
De spurte meg:
"Hvordan kan det være at dette er en forræder?"
Jeg har sett mange mafia-filmer.
Når mafiaen drepte et av medlemmene sine,
gikk alle don-ene forbi enken og hvisket.
"Vi vil gi deg penger. Vi vil gi deg penger."
Ashraf Marwans begravelse
minner meg om det samme.
Dette er Westminster likskuerett, der det var en tre dagers rettsbehandling
for å avgjøre Ashraf Marwans dødsårsak.
Det ble der nevnt at han skrev på memoarene sine.
Jeg hadde sett hvor memoarene skulle ha ligget på en hylle.
Ifølge familien forsvant de den dagen han døde.
I memoarene var det ventet at han ville diskutere sin egen rolle i oktoberkrigen.
Han ville selvsagt benekte påstanden om at han var Mossad-agent.
Men de forsvant, ifølge familien.
Gjennom advokaten sin ba Marwan-familien meg møte hos liksuemannen.
Jeg satt der likskuemannen hørte på forklaringene,
og det var forvirrende.
Hodet mitt sa: "Dette var drap."
Og et øyeblikk senere: "Nei, det var en ulykke."
Og så: "Nei, det var selvmord."
Og mens jeg satt der sammen med familien, hadde jeg et spørsmål i bakhodet.
Var det min skyld?
Det var en veldig ubehagelig opplevelse.
Saken gikk over tre dager.
Og til slutt avgjorde likskuemannen at dødsårsaken var ukjent.
DØDSÅRSAK
UKJENT
Familien var veldig fornøyd med det, for da kunne de utelukke selvmord.
Jeg føler med Mona. Hun var knust.
Filmskaperne mente at en kommentar fra Ashrafs kone, Mona,
kunne gi bedre innblikk i Ashrafs lojalitet.
Vi fant dette klippet som bekrefter Monas dype kjærlighet til Ashraf.
Madame Mona...
INTERVJU MED MONA NASSER EGYPTISK TV
...hva var det vondeste øyeblikket i livet ditt?
Det var da faren min og moren min døde, og tapet av Ashraf.
Men til syvende og sist mistet jeg ham,
men samtidig er jeg takknemlig over at vi var sammen i 30 år.
ASHRAFS SØNNER
Sannheten om Ashraf Marwans rolle rundt krigen i 1973,
er fortsatt en het debatt i både Egypt og Israel.
I det følgende klippet forteller Mona hva hun mener om dobbeltagent-teorien,
og uttrykker Ashrafs lojalitet til Egypt.
Så hvis han hadde kontakt med Israel, var det uakseptabelt fra egyptisk side?
Dette skal det ikke engang stilles spørsmål ved.
Jeg vil ikke forsvare noe som er unødvendig.
Dette e rnoe jeg er helt sikker på.
Alle kjempet på sin egen måte.
I Egypt blir Ashraf Marwan sett på som en patriot
som arbeidet for Sadat for å forlede israelerne,
mest av alt ved å gi Egypt et firetimers forsprang under krigen i 1973.
Men Israel ser på ham som en nasjonalhelt.
Dobbel er vanskelig å tro.
Etter min mening var han vår.
Den israelske siden av ting blir støttet av beviser.
Den egyptiske siden har ikke lagt fram sine beviser.
Og først når begge er tilgjengelige,
kan vi avgjøre hva som er den mest troverdige versjonen av historien.
Spørsmålet er hvorfor den egyptiske etterretningstjenesten
etter femti år ikke vil frigi bevis om Ashraf Marwan.
Det at vi ikke har noen beviser, handler ikke om Ashraf Marwan.
Det handler om at hvis Egypt frigir noen dokumenter,
vil det starte en presedens om at folk kan ha en mening
om hvordan den egyptiske stat skal være åpen,
at den skal kunne holdes til ansvar.
Og den egyptiske stat vil ikke etablere denne presendensen.
Selv om den, ved ikke å avsløre noe om Ashraf Marwan,
fortsatt kan reise mistanke om at han faktisk var en israelsk spion
heller enn en dobbeltagent.
Ashraf Marwan-historien er ikke den sanne historien.
Det er en bi-historie til noe mye større.
Det egyptiske folk vil vite sannheten.
SJETTE OKTOBER 2018
FØRTIFEM ÅR ETTER OVERRASKELSESANGREPET
Vi har den fulle rapporten om møtet mellom Zamir og Ashraf Marwan.
Nettopp offentliggjort av israelerne.
Det er fem sider.
Nok informasjon til at de to tankeretningene
kan finne nok elementer til å støtte sin egen teori.
Jeg har alltid trodd at Ashraf var dobbeltagent.
Har aldri tvilt på det.
Jeg forstår ikke
hvorfor han holder på denne tullete teorien om en dobbeltagent.
Jeg kan forstå at han i starten
var under Eli Zeiras innflytelse. Greit.
Men så, etter at han har innrømmet under samtalen vår...
Han gråt nesten.
Jeg vet ikke. Det er et enigma for meg.
Yossi fortalte at han hadde overbevist deg om at Ashraf ikke var dobbeltagent.
Jeg tror ikke det var tilfelle.
Yossi tror det han tror, sammen med Mossad.
Sannheten kommer an på øyet som ser.
Det at han ikke er klar til å innse den sanne historien,
og å ha mot til å si: "Jeg tok feil"...
Det er hans problem med samvittigheten.
Avslør navnet til personen som var kilde.
Det er en synd.
Hva ville du sagt til ham?
Dra til helvete, din drittsekk!
Ja, dra til helvete, din drittsekk!
Hvordan våger du?
For man setter ikke et menneske i fare
fordi man selv vil bli berømt.
Når det gjelder historien om Ashraf Marwan,
handler det ikke om mitt ego.
Mossad kan ikke forandre sin historie om Ashraf.
Og når jeg ligger i sengen om natten, som du sier,
tenker jeg ikke på om han var dobbelt eller ikke.
Jeg har mistet interessen for spørsmålet.
Det handler om smerten jeg påførte ham
ved å avsløre ham.
Jeg vil bare at du skal tenke over et spørsmål.
Er det å fortsatt tro at han var dobbeltagent...
Er det ikke lettere å tro det
fordi alt du gikk gjennom i så fall ikke var forgjeves?
Tidligere Mossad-sjef Zvika Zamir nektet å la seg intervjue,
men under telefonsamtalen vår hadde han følgende kommentar:
"Jeg husker Ashraf som en kjær venn.
Om jeg kunne, ville jeg besøkt Kairo hvert år og lagt en rose på hans grav."
Filmskaperne kontaktet Marwan-familien under produksjonen av denne dokumentaren.
En av deres betingelser for å delta,
var at dokumentaren ikke skulle portrettere Ashraf som en israelsk helt.
En uke før filming
trakk familien seg.
Etter Ashrafs død kom Egypts president Hosni Mubarak med følgende uttalelse:
"Han (Ashraf) utførte patriotiske handlinger
som tiden ikke er inne til å avsløre,
men han var så visst en patriotisk egypter
og ikke spion for noen organisasjon i det hele tatt."
I juni 2018 søkte filmskaperne om tillatelse til å filme i Kairo.
Vi venter fortsatt på svar.
Hvilken virkning hadde dette på ekteskapet ditt?
Jeg er jo skilt, men det var ikke på grunn av Marwan-historien.
Men i etterpåklokskapens navn har det en virkning, for det er en hemmelighet-
Da min daværende kone fikk vite om det,
var hun fornuftig nok til å si at det ville ende med tårer.
Men det var selvsagt for sent.
Og på den tiden hadde toget forlatt stasjonen alt.
Jeg fôrer fiskene mine. De vil ha maten sin.
Hvis jeg åpner denne, hopper de.
-Gjør de det? -Ja.
De er guppyer. Guppyer liker å hoppe.
Med dem, så hopper de, og jeg kan redde dem.
For jeg tar dem opp fra gulvet og løfter dem tilbake.
Se så mange.
I ettermiddag vil historiske dokumenter som er en fredsavtale
mellom Den arabiske republikk Egypt og Israel
bli undertegnet.
-La oss ha oss tre sammen. -Veldig bra.
Krigen førte til en fredsavtale mellom Israel og Egypt i 1979.
Egypt var først stat som anerkjente Israel.
Jeg er så stolt av dere begge. Gud velsigne dere begge.
Tekst: Evy Hvidsten