Downloaded from YTS.MX
Hvilken type land er Canada?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det afhænger af øjnene, der ser.
Nova Scotia, Canadas havlegeplads.
Jeg voksede op i hovedstaden, Halifax.
En times kørsel i hver retning,
så er du ved en betagende udsigt, uden nogen bekymringer.
På nogle måder er Nova Scotia symbolet på,
hvad mange betragter Canada som:
det søde liv.
Det var ihvertfald det billede jeg havde af provinsen som barn.
Naturbunden, åbensindet,
og åben for alle samfundslag.
Canada tager sig af sine folk.
-Er du canadier? -Hvad?
Alle har en sygesikring.
Lighed indenfor ægteskabet blev en realitet for 14 år siden.
Og som det blot andet land i verden, har vi legaliseret hash.
Cannabis, cannabis
Men ser man under overfladen,
begynder sprækkerne at vise sig.
Ingen rør! Ingen rør!
STOP MILJØRACISME SOLIDARITET MED AAMJIWNAANG
Vores politikere lover én ting, men gør en anden.
Vores koloniale adfærd er fortsat stærk.
ADVARSEL: OLIERØR
Chancen for at redde miljøet bliver mindre dag efter dag,
da virksomhedernes interesser virker vigtigere
end folkets bekymringer.
Jeg indså, at jeg kunne bruge min platform
til at råbe op.
Ved du, hvordan vi kan få offentligheden og medierne
til at være mere opmærksomme på klimaet?
Jeg vil gerne sige,
at mennesker, især de mest udsatte
og dem, der intet havde at gøre med noget af det her,
er dem, der lider mest i øjeblikket.
Også i Canada
og den miljømæssige racisme i Canada
og i min provins.
Det her sker altså.
Og det sker for de mest udsatte personer
og vi må tale om det.
HALIFAX, NOVA SCOTIA
Hej. Ingrid.
Hej, Ingrid.
Dav. Jeg lukker jer ind.
Tak skal du have.
Jeg skal mødes med professor Ingrid Waldron,
som skrev en vigtig bog om miljø- mæssig racisme i Nova Scotia,
There's Something in the Water.
Godt at se dig.
-Tak for alt. -Rart at møde dig.
Jeg vågnede en morgen på mit kontor og gik på Twitter.
Og jeg havde fået en ny følger, som hed "Tiny Canadian."
Der stod ikke "Ellen Page, skuespiller," så jeg tænkte ikke på det.
Så kiggede jeg igen en måned senere
og der var en masse kommentarer.
Flere end normalt.
"Hvad foregår der?"
Jeg indså, at det var dig!
Og da begyndte denne rejse.
Miljømæssig racisme er tilstanden,
er problemet,
ved uforholdsmæssig eksponering
af indfødte og sorte samfund,
og farvede samfund til miljøbelastninger,
og overfor forurening.
Men det handler også om regeringens langsomme reaktion.
I forhold til disse problemer.
Vi ved, at hvor du bor
har betydning for dit helbred.
Dit postnummer afgør dit helbred.
Vi ved altså, at visse samfund
er mindre sunde på grund af deres placering.
De fleste sorte
bor i historisk sorte lokalsamfund,
hvilket er landdistrikter,
og mange af dem er nær lossepladser.
Og vi ved, at indfødte samfund
også er dem, der er uforholdsmæssigt placeret
på disse farlige steder.
Når man bor i usynlige samfund
der ofte mangler en stemme,
som er usynlige for regeringen,
så høres din stemme ofte ikke.
Man skal se på miljømæssig racisme
i forbindelse med Nova Scotias historie,
og i forhold til kolonialisme i Nova Scotia og Canada.
Der er en modvilje, en tøven i Canada,
for at nævne racisme.
Racisme indgår i alle vores sociale strukturer,
og i Canada er vi tilbøjelige til at undgå det.
Racisme og miljømæssig racisme
har stor påvirkning på livet,
med hensyn til disse samfund.
Det har påvirket sorte og indfødte samfund socialt,
økonomisk og politisk.
Når man betragter visse samfund som uværdige.
For at være uden menneskelighed,
for ikke at være værdifulde,
som typisk er sådan vi tænker om ikke-hvide mennesker...
...så giver det god mening,
at man ikke vil reagere
på samme måde som med et hvidt samfund, fordi...
...disse samfund betyder ikke noget for dig.
Jeg tror, folk ser væk, for hvis du ikke møder folk
og fornemmer deres prioriteter,
så vil deres udfordringer
aldrig finde vej ind i miljøpolitikken.
Det kræver, at man lytter til dem
og det sker typisk ikke.
Hvis man ser på et kort over Nova Scotia
og udpeger, hvor de sorte og indfødte samfund er,
og markerer, hvor lossepladser og giftige industrier er,
opstår en foruroligende forbindelse.
Jeg rejser til disse lokalsamfund for at høre, hvordan disse
miljøbelastninger påvirker livet.
SHELBURNE
Det første sted, jeg besøger, er byen Shelburne,
blot 20 minutter fra hvor min familie er fra.
Opfattet af mange som en liljehvid kystby...
...havde Shelburne den største befolkning
af befriede sorte i Nordamerika.
Deres efterkommere bor nu hovedsageligt i den sydlige del af Shelburne.
Men fra øjeblikket de bosatte sig her for 250 år siden,
har de aldrig modtaget samme behandling
som hvide.
Det gælder stadig i dag.
En losseplads blev placeret i byen i 1940'erne
og hjemsøger stadig det sydlige Shelburne
mange år efter dens lukning.
Jeg vil tale med den lokale aktivist, Louise Delisle, for at finde ud af mere.
Du kan virkelig godt lide hunde.
Hej, snuske.
-Det er så rart herinde. -Ja.
Her er så smukt.
Min familie er fra Lockeport.
-Det hørte jeg. -Ja.
-Jeg har brugt tid... -Jeg kender nogle...
-Fred Page? -...i Shelburne.
-Fred? Nej. -Nej.
-Min far var Dennis Page. -Fra Lockeport.
Dennis Page, Lorie Page.
-Jeg kender Lorie Page. -Ja.
Jøsses. Zach ævler hele tiden:
"Min fætter, min fætter."
-Ja, Zach Page. -Jeg kender Lorie.
-Ja. -Ja.
-Fedt!
Fra tidspunktet de sorte loyalister kom hertil
var vi bundet.
Da vi kom hertil, kom vi med løftet om,
at der var noget bedre, for vi var slaver.
De kom via den underjordiske jernbane,
og fra skibe, der sejlede ind i havnen,
og vi er efterkommere af dem,
og jeg føler mig meget beæret over,
at jeg er en del af den stærke familie
af sorte loyalister.
I begyndelsen af 1940'erne begyndte de at samles.
Du ved, hvordan folk er.
De samles omkring deres familie.
Og folk begyndte at bygge hjem i nærheden.
I slutningen af 1940'erne...
...blev det besluttet...
Det blev kaldt et 'dump'.
Alt røg derhen. Intet blev sorteret.
Alt affald fra omkringliggende områder,
Shelburne og Shelburne Kommune, endte dér.
Det var skrald fra hospitalet.
Der ville ligge ligdele.
Der var ting fra flådebasen,
og vi ved ikke, hvad det var.
Ting fra skibsværfterne, såsom maling og olie.
Der var gamle biler.
Der var mad fra butikker,
dyr blev dumpet der,
døde dyr.
Alt og alting...
...blev smidt dér.
De måtte af med det, for det var som et bjerg af skrald.
Så de satte ild til det.
Det brændte i dagevis...
...og lugten var forfærdelig.
Og røgen
ville tildække dig.
Man kunne ikke åbne et vindue.
Jeg husker at...
...en ville sige: "'Dumpen' er i brænd."
Som det første begyndte mågerne at skrige virkelig højt.
Så fløj de væk.
Og røgen var som en sort sky.
Og sodet,
når branden døde, eller regnen begyndte,
ville være overalt.
Jeg husker, at jeg tog i skole om morgenen
og vi var heldige, hvis vi nåede skolen
uden at lugte som om, vi havde været i en form for...
...kemisk krigsførelse.
Og så nå i skole
og læreren så siger:
"Var du i bad i morges?"
Det var forfærdeligt.
Vi har drukket vand
fra bække og brønde der har været i vores samfund
i generationer.
Hvem ved, hvornår det affald er sivet ud i vores brønde?
Hvem ved?
Når man taler om...
...hvordan miljømæssig racisme har påvirket samfundet,
har den...
Det tager livet af os.
Vi anbragte ikke det affald.
Vores familier bad ikke om det.
Og nu mærker vi konsekvenserne
ved at miste dem, vi elsker.
De er borte.
Kræft er så fremherskende i vores samfund,
og folk siger: "Åh, det er der overalt."
Men i dette område
har vi en af de hyppigste forekomster af myelomatose.
Folk dør af det heromkring.
Hvorfor?
Det kommer fra affaldet.
Det er min mor. Hun sidder der.
Her er vi i vores have.
Det er mig med fletninger.
Sødt.
Hvilket nummer var du?
-Var du... -Den ældste.
Det er min bror, Robert.
Robert der. Lige der. Det var ham der...
Ham og... han døde af kræft.
Og det er min søster, Babe, der har myelomatose.
Og min yngste bror, Frank.
Det er os.
Det er min onkel, der døde for nylig af kræft.
Han døde for to år siden.
Efter min far døde af kræft,
trådte han til som faderfigur.
Men de er borte.
Jeg vil ikke...
...sige noget der sårer andre,
men jeg siger sandheden.
Sådan er det, ikke?
Det er svært,
især når man taler om racisme og diskrimination.
Et par haner.
Det sorte samfund begynder her.
Folkene her foretog en brøndtest.
Og disse mennesker havde...
...høje mængder af arsenik i vandet.
Dette samfund er et lille samfund.
Familien der mistede folk
til kræft.
Denne mand er diagnosticeret og lever nok ikke meget længere.
Han har kræft i lungerne..
Manden der bor her.
De er meget flinke.
Jeg ville have introduceret dig,
men jeg sagde ikke, at vi kom, så jeg må hellere lade være.
Disse folks brønde er forurenet.
De kan ikke drikke vandet.
Den dames mand døde af kræft.
Hun bor der alene.
Den dames mand døde af kræft.
Men hun kom videre.
Fandt en anden. En meget rar mand fra Newfoundland.
Familien, der boede dér,
døde alle af kræft.
Huset tilhører nu en anden
som flyttede til vores samfund, og har prøvet at fikse det og bo der.
Men alle, der boede i huset, er døde af kræft.
Denne dames mand døde af kræft.
Hun er syg nu med kræft.
Manden, der byggede huset, ham og hans kone døde af kræft.
Deres datter bor i Birchtown nu.
Hun havde kræft, men overlevede.
Men…
...sønnerne, de to andre sønner, døde af kræft.
Ja.
Ikke godt.
Huset her...
...er det tætteste
på lossepladsen.
Denne unge kvinde
måtte flytte hjem
og bo her.
Hendes mor døde af kræft. Hendes far døde af kræft.
Og hun bor der nu. Hun bor med sine fem børn i det hus.
Hun har intet andet sted at bo.
Så hun måtte flytte ind igen.
Man kan... på den anden side af de træer,
der var begyndelsen af lossepladsen.
Det er lige i nærheden.
Vi plejede at lege i den skov.
Ja.
Ikke godt.
Ellen, vil du ud og gå derhen?
Kan vi gå til lossepladsen?
Der er et skilt, der siger "ingen indtrængen."
Men jeg kender vejen ind.
Det er hr. Clyke.
Hr. Clyke er meget excentrisk.
Hr. Clyke er diagnosticeret...
Han er nok den ældste sorte mand i vores samfund.
Jeg ved ikke, om han er hjemme.
Hvad laver du?
-Det er hr. Clyke. -Ja, Ron Clyke.
Det er Ian.
Ian hvad?
Ian, jeg ved ikke hvad…
Daniel.
-Daniel. -Ian Daniel.
-Se lige de kameraer. -Ja.
Og se så mig.
Du ser godt ud.
-Jeg hedder Ellen. -Hvad?
-Jeg hedder Ellen. -Ellen hvad?
-Page. -Page.
Ellen taler om lossepladsen.
Ja, og vi talte.
Vi talte om…
...hvordan røgen og soden og asken og alt det der.
Og hvad vi ønsker.
Ja.
Alle er gået bort. Du er den ældste tilbage nu.
-Det tror jeg. -Ja.
Den ældste mand, ikke?
Ja, for Wally Davis er omkring 70.
Wallace, ja. Wallace er…
Selv han har kræft.
Wallace bliver behandlet igen for lungekræft.
Og jeg skal behandles denne uge.
Denne uge?
Næste fredag.
Du skal undersøges.
-Ja. -Netop.
-Jeg skal tjekkes. -Ja.
Én gang om året.
Ja. Tror du, at affaldet har noget med din kræft at gøre?
Hvem ved?
Ja, hvem ved?
Helt sikkert.
Hele kvarteret har det.
-Ja. -Ja.
Alle mændene er væk, ikke?
Der er Frank og Seldon og Ed, din ven Ed,
de er alle borte.
-Og Bern og Shirley. -Og Bern og Shirley, ja.
Vi går herover og går lidt rundt.
Vi går langs hegnet.
Nå ja, der er en sti.
Ja, vi går på stien.
LOSSEPLADS LUKKET FRA 3. DECEMBER, 2016
Jeg håber at...
...hvis nogen får noget ud af det her...
Håber jeg...
Jeg håber, at folk lærer at gøre brug af ting.
Så er der intet affald.
Ville det ikke være rart
hvis vi kunne finde en måde...
...hvorpå alt vi behøver...
...kan genbruges igen og igen?
Ville det ikke være rart?
Så vil det ikke ske,
at folk dør af de ting, vi har brugt og...
...brændt.
Lossepladsen blev lukket permanent i 2016.
Når man går omkring i dag,
og der ikke havde ligget rester,
ville man nok ikke ane, at der var en losseplads.
Bekymringen er nu, hvad der ligger begravet,
og hvilken påvirkning det har på vand og jord i nærheden.
Jeg kan forestille mig, at det er en skræmmende tanke:
"Er det i mit vand?
Har det nået mit vand?"
Heldigvis har vi udført en vandtest,
og vi har snakket med menneskerne.
Jeg har været hos alle og sagt:
"Din brønd skal testes.
Jeg er her med mit hold, lad os gøre det."
Og folk er bevidste om det nu,
fordi vandtesten siger,
at der er noget i vandet.
Uanset om de siger, det ikke er fra skraldet,
så ved vi, at vores vand gør dig...
Når der er coliforme bakterier og E. coli i din brønd,
som du benytter til den mad, du giver dine børn
eller til at børste tænder med
og til at tage bad i, så ved du det.
Og når du finder ud af, at der er noget galt med dit vand,
så er det dit liv.
Det er dit liv.
Hele dit liv.
Det er vores ret at have rent vand.
I bør ikke skulle kæmpe.
Nej, slet ikke.
Og de folk vi stemmer på i dette samfund
burde kæmpe sammen med os
for rent vand.
Men vågn op!
De hører ikke... Det er ikke et problem.
Det er ikke et problem, da det ikke rører dem.
Fordi de har, hvad de kalder rent drikkevand,
fordi de har filteret vand.
Det har vi ikke.
Den mulighed har vi ikke.
Vi kan ikke sige:
"Den brønd vil jeg ikke benytte længere,
fordi den er forurenet,
så jeg tapper noget filtreret vand."
Det kan vi ikke.
De synes ikke, det er muligt
at montere rør så vi kan få rent vand.
Hvorfor er vi mindre værd i dette samfund,
end dem i det andet samfund?
VELKOMMEN TIL SHELBURNE
GRUNDLAGT I 1783
De sidste par år, har Louise råbt op,
og lagt pres på regeringen for at vedtage en miljøplan,
som garanterer et sundt miljø for alle beboere,
især historisk marginaliserede mennesker.
Men de lokale politikeres reaktion har været skuffende.
Racisme er fortsat, og findes stadig her.
Og hvis ikke vi taler om det, og identificerer det,
vil det aldrig stoppe.
Mine opråb om det
har isoleret mig fra nogle mennesker i mit samfund,
fordi de vil ikke tale om det.
Du nævnte borgmesteren.
Ja. Og der er mit svar.
Borgmesteren.
Hvad gør borgmesteren?
Borgmesteren mener ikke, at jeg har ret til at tale.
Hvorfor ikke?
Fordi hun…
Hun har faktisk fortalt mig:
"Lokalsamfundet ønsker ikke, at du taler om dette.
De er ligeglade."
Beklager.
Men jeg må sige det.
Det er...
Det er min gudgivne ret at sige,
at du ødelægger min familie, mit lokalsamfund
og det er ødelagt, da du besluttede
at smide dit affald i min baghave.
Beklager.
Men sådan er det.
Enten hjælper du os, ellers er du imod os.
Når valget kommer nærmere,
kommer de forbi her, og de lover guld og grønne skove.
"Vi gør dit, vi gør dat,
vi gør det her for dig,"
og det stoler folk på.
Mit folk stoler på andre.
Og de stemmer på disse folk, og de gør bare...
Og hvis du ikke kan tage dig af din nabo,
eller folk omkring dig eller din familie,
hvad er du så godt for?
Hvorfor er du her?
Hvis du bare er ligeglad med dine brødre og søstre
eller hvem end det er...
Hvorfor gør du det?
Hvad står du op for hver dag?
For dig selv? Det må være ensomt.
Hvis det er dét, de lever for.
Ikke sandt?
Kærligheden til folk skal komme først.
Vi skal være der for hinanden.
Vi går kun én vej.
Og gøres det ikke rigtigt,
får vi ikke en chance til.
Hvis det betyder, at jeg sikrer mig,
at min nabo er sund og rask
og at jeg bare kan gøre én lille ting for at sikre det,
så gør jeg det.
At installere en lokal brønd til rent drikkevand,
ved et sted Louise anbefaler,
koster omkring 10.000 dollars.
Alene i år har byen afsat 35.000 dollars
til den årlige Grundlægger Dags Festival.
Blot tre timer nordpå
slås Pictou Landing First Nation
også mod et giftigt eftermæle grundet regeringens forsømmelse.
PICTOU LANDING
Mi'kmaq-folkets nuværende kamp her
afspejler en lang række af konflikter
mellem indfødte samfund og regeringen
siden koloniseringen af nutidens Canada begyndte.
Folkemord, angreb fra føderale agenter og katolske boligskoler har
fjernet Mi'kmaq-folket
fra meget af den jord og kultur, de engang kendte.
I dag håndterer de også en miljøkatastrofe,
som har plaget deres samfund i over 50 år.
CBC - LAND OG HAV
Bådhavnen, Nova Scotia.
Tusindvis af fisk gisper efter vejret og dør.
De fleste, der så disse billeder, var forfærdede.
Hvordan kan det ske?
Disse billeder er blot de seneste i en lang kamp med forurening.
Hallo!
-Godt at møde dig. -I lige måde.
-Kom ind. -Ja, undskyld.
GPS'en var bare...
Lige pludselig sad jeg bare fast.
Jeg vidste, at det var bagvejen. "Vejen er lukket."
Ja.
For-forurening, nu kendt som Bådhavnen,
hed A'Se'K.
A'Se'K betyder "det andet rum."
Det var her vores folk stak af til
da de indiske agenter kom
for at samle børn.
De løb til A'Se'K.
Så A'Se'K,
og en af vores ældre siger det så elegant,
var engang en slags forælder for dem.
Det beskyttede dem.
Det gav dem mad, da de var sultne.
Det gav dem husly, og da...
...papirmassefabrikken kom i 1965
og påbegyndte deres plan om at...
...infiltrere vores land,
og vores A'Se'K...
...forsvandt alt.
Alt forsvandt.
I 1965 ville Scott Paper Company
bygge en papirmassefabrik i Nova Scotia.
De vidste præcis, hvor den skulle være.
I Byen Pictou.
I har det samme...
Det var konsulent, Dr. John Bates
som havde valgt stedet et par år tidligere.
Han foreslog,
at Scott Paper byggede en papirfabrik.
PICTOU HAVN
Affaldet til fabrikken skulle fragtes under Pictouhavnen
og smides i Bådhavnen.
Over tid ville affaldet sive ud i havet.
Da det blev foreslået,
var dr. Bates ikke længere konsulent for Scott.
Han var nu leder af Nova Scotias vandmyndigheder.
Alt var klar til en lukrativ aftale
mellem Scott Paper og Nova Scotia.
NEW BRUNSWICK - NOVA SCOTIA
Regeringen holdt øje med affaldet
og begyndte at købe jord i området.
NEW GLASGOW
Det eneste problem var indianerne, der boede på kanten af Bådhavnen.
Vandstyrelsen havde kontaktet min bedstefar
som var høvding, og også rådet,
og sagde: "Ja, nå, vi vil gerne anbringe fabrikken her.
Bare rolig.
Det bliver godt. En ferskvandssø.
Det påvirker ikke noget."
Der var beviste bekymringer omhandlende miljøet
og påvirkningen på fiskeriet, så de nævnte disse bekymringer
som de havde gjort i årtier.
Da de fandt ud af, at vi var bekymrede, sagde de:
"Vi tager dem med på en tur."
De tog min bedstefar
og en anden rådmand, Martin Sapier,
til et sted i...
...New Brunswick,
som ikke engang var et behandlingsanlæg
der lignede det, de ville bygge.
Hr. Wigglesworth kom herned
og tog os med til St. John's eller Lancaster, hvad det nu hedder
til en fabrik dér.
MICHELLES BEDSTEFAR
Han viste os, at der ingen misfarvning var i vandet, og ingen lugt heller.
Der var ingen misfarvning?
Ikke misfarvning.
Ingen lugt eller andet fra papirmassefabrikken.
Denne røg er fra papirmassefabrikken i St. John.
Men de blev ikke taget derhen.
De fik blot vist et vandrensningsfabrik
til en lokal kloak lidt væk.
Det var en facade i sig selv.
De fandt på nogle løgne
for at få dem til at forstå:
"Det påvirker ikke det her. Det bliver en sø.
Det kan stadig nydes, afslapning,
du kan stadig gøre de ting,
du har lyst til."
Der var betingelser.
Aftalens betingelser blev ignoreret.
De ville gerne... De ville vide...
Hvad er konsekvenserne?
Men det blev aldrig fulgt op.
Det eneste, der blev fulgt op
var 60.000 dollars.
60.000 dollars dengang til et undertrykt lokalsamfund
som havde lidt
fra følgerne af en kostskole og...
Det var meget.
Jeg ser, hvad min bedstefar måtte tænke.
"Jeg gør det så...
Miljøet bliver ikke påvirket.
Det er godt for amtet.
Jeg hjælper til.
Intet dårligt kommer ud af det."
Min bedstefar, lige der i New Brunswick,
med Martin Sapier,
skrev under på et papir.
LEWIS J. FRANCIS
Et stykke papir. Så havde de ham.
Indianernes rettighed til Bådhavnen var givet væk
for omkring 65.000 dollars.
To år efter var fabrikken i drift.
Og affaldet fra den flød ud i Bådhavnen.
De dræbte alle fisk derude,
på blot en enkelt dag, langs hele kysten.
Døde fisk, smelter, sæler. Alt derude.
Alt blev dræbt på en nat.
Blot en uge efter anlægget gik i drift?
Omkring tre, fire dage efter.
Dræbte alt.
Den sorg han må have følt,
da han indså, at Bådhavnen var død.
Han døde i den tro, at det var hans skyld.
Og det giver han videre...
Den skyldfølelse til sine børn og hele familien.
Hvordan har de det med det, når...
Så får du...
Det er bare en ond cirkel, der skal brydes.
Hvordan ville min families liv være,
hvis Bådhavnen ikke var sket?
Min bedstefar og bedstemor fik 13 børn.
Min bedstefar gik bort i en ung alder,
i sine 40'ere.
Min mor lever stadig, og min tante.
Alle andre er gået bort til kræft.
Selvmord.
Alkoholisme og stoffer tog over.
Jeg tænker ofte på, hvis det ikke skete,
havde vi haft en chance...
...for at leve på en måde,
hvor vi kunne blive gamle sammen?
Jeg tager jer med ud for at se rensningsanlægget...
...ved Simpson's Lane.
Ikke langt fra vores lokalsamfund.
Her er indgangen til anlægget,
som har været her siden 1967.
Det her kommer direkte ud fra anlægget.
Råt, ubehandlet spildevand.
ADVARSEL: DYBT
Og det blev engang smidt direkte på vores jord.
Der fandtes intet behandlingsanlæg,
så røret spyttede det bare ud.
Jeg bliver trist bare af at være her.
Sådan lugter der her.
Nogle gange når man går ind i vores hjem
føler man det klistrer til væggene.
Det er udlufterne.
De giver ilt til vandet, hvilket er trist,
og dengang sagde de, at det ikke ville have nogen effekt,
men det er det eneste, vi har tilbage.
Det hele belaster vores lokalsamfund,
så vi lider ikke blot
ved at vide, at det her er i vores vand,
se også på luften heromkring.
Og, ja..
Det er…
Det er trist.
Tænker du på dit eget helbred?
Det er sjovt, du nævner det,
for bare den viden om, hvor jeg er fra,
og den familie der gik bort før mig...
Jeg troede, jeg ville dø ung.
Jeg fylder 41 i næste uge.
Og...
...det at vide, at alle døde så unge...
Jeg havde altid følt,
at jeg ikke ville blive gammel.
Nogle gange tænker jeg sådan.
Sorg, og jeg siger det ord meget,
for jeg ved ikke, hvordan det beskrives.
Det tager mange former.
Det er... Du ved...
Hvordan klarer man det her?
Hvordan ville du klare det?
Var det en bekymring,
at lagunen var så tæt på den indiske reserve?
Det skadede dem ikke.
De badede ikke i vandet, de boede ikke i vandet.
De levede nær vandet.
Og hvad så?
Dette er nogle af de mennesker, vi har mistet
siden fabrikken åbnede.
1959-2005
Ja.
Man kan tydeligt se...
De døde unge. Ja.
Jeg tæller ikke antal døde.
Der var mange.
Mange mennesker, der burde være her.
De burde være her.
De burde kæmpe med os.
De burde kunne vidne slutningen på...
...vandforureningen.
De burde være her.
Det ville vi mindes.
De vil være her.
De ser, hvad der foregår.
De bliver stolte.
Det minder mig om...
Det minder mig om, hvorfor jeg gør det, jeg gør,
fordi…
Nok er nok.
I 2014 opstod der spændinger, da fabrikkens rør sprang,
og 47 millioner liter giftigt, ubehandlet spildvand flød ud i området
omkring en Mi'kmaq gravplads.
Regeringen havde lovet at lukke Bådhavnen flere gange,
men holdt ikke ord.
Michelle og lokalsamfundet gjorde noget
og oprettede en blokade,
og ville ikke flytte sig før Bådhavnen lukkede,
og tvang dermed provinsregeringen til handling.
Siden juni 2014
hvor det var i medierne,
vores fredelige protest,
ved lækagen
fra rørene.
Vi var ved frontlinjen, trætte af det hele.
Trætte af, at det skete igen,
det med spildvandet som har bebyrdet os...
...i et halvt århundrede, og det fortsætter.
Vi overvejede det.
Vores ledere mødtes med regeringen
ret ofte for at finde en løsning til,
hvad der var sket.
Vi mødtes i den lokale hal
og lederne sagde:
"Vi har diskuteret med regeringen,
de sagde det her,"
og det stoler vi ikke på.
Regel nummer et er, at tilliden er væk,
gennem lang tid,
på grund af mange brudte løfter
over mange årtier.
Det var problemet.
Det var os, der ville finde ud af,
om de fortalte sandheden.
Vi nåede en aftale,
som vi ikke var helt tilfredse med.
De ville anerkende, den kæmpe skade der var forvoldt,
og de ville komme med en lukkedato
for spildvandsanlægget.
Den dato, de foreslog, var ikke den ønskede.
Vi håbede på før.
Datoen de gav var den 31. januar, 2020.
Vi tænkte længe og hårdt.
Vi gik på kompromis.
Kompromiset var ikke, at fabrikken skulle lukke,
men det skulle spildvandanlægget,
som havde voldt skade i årtier.
BÅDHAVNELOVEN
Nova Scotia-regeringen vedtog Bådhavneloven,
der siger, at inden 31. januar, 2020,
skal Bådhavnsanlægget
"til modtagelse og behandling af spildvand fra frabrikken ophøre..."
Det gav tid til to ting:
planlægge og bygge et nyt rensningsanlæg
og rengøringen af Bådhavnen.
Northern Pulp fik fem år til en alternativ plan.
Men fire år senere kom de op med en plan
om at installere nye rør
der ledte spildvandet
ind i Northumberlandstrædet,
meget tæt på Pictou Landing,
og gode fiskeområder for både de indfødte og ikke-indfødte.
Planen var en skandale.
GLOBALE NYHEDER
Vi vil være glade.
Vi vil fejre lukningen.
Vi vil heles.
Vi vil alle disse ting som vi føler...
...vi bør kunne.
Hvordan kan vi fejre noget, når de foreslår
nye rør eller et nyt rensningsanlæg
der flytter problemet fra baghaven til forhaven?
Det går mig på, når de siger:
"Rent spildevand, rent spildevand."
Vi har været påvirket af dette "rene" spildevand
i et halvt århundrede.
Vi bør ikke skulle fortsætte denne kamp.
Vi burde ikke skulle være derude og sige:
"Hvad fanden er der galt med jer?
Hvorfor skal det være lige dér?"
Hvorfor billiger regeringen det her?
Efter den ødelæggelse, vi har været igennem.
Vores historie.
Vi bliver aldrig frie for det.
HÆDR BÅDHAVNSLOVEN
I starten af 2019, mødtes hele Pictou-samfundet
for at lede folkets opmærksomhed på 2020-lukningsdatoen.
Der var optimisme
da Pictou Landing First Nations satte nedtællingen i gang
til lukningen af anlægget.
Vi ønsker et rent miljø.
Vi vil gøre det rigtige, og det er det, der betyder noget.
Denne dag er vigtig, ikke blot for Pictou Landing First Nation,
men for alle.
"Jeg ønsker, at mine børn kan svømme og fiske i Bådhavnen
i denne tid.
Så kan de få den barndom, jeg ikke fik.
Samtidig med denne fejring,
holdt Northern Pulp deres egen forsamling.
Uden en anden plan klar,
og for at undgå en total lukning,
bad de om længere tid for at holde anlægget åbent.
Vi ønsker alle det samme,
som er at se Bådhavnen vende tilbage til dets naturlige tilstand.
Vi skal blot bruge lidt længere tid til at udvise rettidig omhu
og udføre faserne,
fra en miljøvurdering
til konstruktion og godkendelse af det nye anlæg.
Dagen i dag skulle fejres,
men blot en time før fejringen
sagde Northern Pulp Mill, at de vil have mere tid
til lukningen af anlægget.
Timingen skuffer høvding Andrea Paul
og siger, at det er udelukket.
De vidste det her i 2015,
og havde de udnyttet den tid
og ikke bare set til,
var de længere fremme i processen.
Stephen McNeil, premierminister i Nova Scotia,
og første regeringschef til at kræve en lukning
bøjede sig nu også.
De fik fem år, og jeg har været tydelig omkring,
at den 31. januar, 2020, det er deadlinen.
Jeg har sagt til lokalsamfundet og firmaet,
at hvis I slår hovederne sammen,
om I så kan blive enige om en forlængelse
så vil jeg tænke over det.
I stedet for at mande sig op og sige:
"A'Se'K's regering fik denne lukning sat til 31.januar, 2020,
og det holder vi fast i,"
så valgte de...
...at bruge os som syndebuk.
"Det kan jo være, hvis Pictou Landing er enig..."
Det var meget uretfærdigt.
Meget uretfærdigt.
Hvis forholdet mellem os var godt,
sådan som de hævder,
ville de sige: "31. januar, 2020.
Vi lavede denne lov, vi holder fast,
sådan er det."
Det sagde de ikke.
Jeg vil gerne tro på noget,
og...
...jeg tror på den 31. januar, 2020.
Jeg håber, at folk indser,
at vi ikke gør det her bare for at være på tværs
og skabe problemer for alle.
Vi gør det for en fremtid.
Vi skal være jordbundne.
Miljøet skal være bæredygtigt,
for vores børn
og børnebørn.
Vi gør det, fordi det er meningen.
Men vi er trætte af, at være syge.
Vi håber på heling.
På heling fra alt det her.
Der er et citat, jeg altid vender tilbage til,
som siger, at man kan ikke heles
i et miljø, der har gjort dig syg.
For at vi kan heles, skal vandet stoppes.
Hvis eller når spildevandet ophører,
skal der renses ud,
som tager fem år
og koster 200 mio. dollars,
for at fjerne giftstoffer såsom kviksølv fra Bådhavnen.
Det håbes, at området vender tilbage til
noget lig dets naturlige tilstand.
Vi er begyndt at tale om...
...hvordan Bådhavnen...
...vil se ud i fremtiden?
Hvad ser man, når A'Se'K kan besøges igen,
og vi vender tilbage?
Vi siger... Vi kalder det Bådhavnen,
men det er forureningen.
Bådhavnen er forureningen.
Det hed A'Se'K.
Når vi vender tilbage til A'Se'K, hvad ønsker vi så at se?
Når vi taler om naturen
vil vi bare være ét med jorden.
Så enkel er helingen for os.
Min bedstefar skal kunne hvile roligt.
Alle Bådhavns-krigerne skal kunne hvile roligt.
De skal være stolte over,
at vi kæmpede til det sidste.
Michelle og lokalsamfundet lægger pres
på en lukning for anlægget,
men blot én time væk kan historien gentage sig,
da regeringen lader sig påvirke af virksomhederne,
på bekostning af den indfødte befolkning
Her er mit sidste stop.
I byen Stewiacke,
kæmper de for at undgå noget lignende.
AltaGas foreslår at bygge
et underjordisk lager på Mi'kmaq territorium.
AltaGas stødte på salthuler
nær Shubenacadie-floden
der kan lagre naturgasser.
For at muliggøre det,
planlægger de at opløse saltet med vand fra floden,
og så smide det tilbage i floden.
3.000 ton om dagen.
Blandingens saltindhold
er seks gange stærkere, end hvad fisk kan overleve i.
Lokalsamfundet og lokale ledere er ikke glade.
Lokalsamfundet er ikke glade.
Sipekne'katik-reservatet er imod projektet.
Høvding Rufus Copage siger, at den seneste miljørapport
ikke blev gennemgået ordentligt.
Jeg håbede, at vi kunne tale,
men regeringen vil ikke
så vi må kæmpe imod.
Det her er aldrig gjort før.
Hvorfor her i lille Nova Scotia?
Hvorfor skal det hældes i floden,
vores børn fisker i hvert år,
hvor de får mad fra,
hvor vores lokalsamfund har samles
i mange generationer?
Sikkerhedsproblemet er Alton Gas.
RESPEKTER RETTIGHEDER
Jeg mødes med lokale vandbeskyttere
i Sipekne'katik-distriktet,
kendt som Grassroots Grandmothers.
De fører modstanden
for ikke blot at undgå en miljøkatastrofe,
men en krænkning af rettigheder.
DET ER URETFÆRDIGT!
Flere af dem blev anholdt få dage før vores besøg.
STØT VANDBESKYTTERNE
Mi'kmaq-kvinderne siger, at de beskytter jorden og vandet,
og da de ikke gik frivilligt, blev de anholdt
for civil ulydighed.
De siger, at bevægelsen ikke er slut.
Vi vil altid beskytte det hellige.
MICHELLE PAUL
Vi stopper ikke. Hør her, Alton Gas.
I lykkes ikke.
FLODEN TILHØRER LAKS
VELKOMMEN TIL STEWIACKE
MELLEM ÆKVATOR OG NORDPOLEN
Jeg mødes med Dorene og Michelle. To af vandbeskytterne.
VANDBESKYTTERE
De vil vise mig Alton Gas-stedet,
hvor de har forstyrret.
Vi er på vej til...
...Alton Gas-indgangen.
Der hvor de arrestede kvinderne.
De har fjernet tobaksbåndene.
-Ja. -Åh nej.
Det vil jeg bringe op.
En politibil?
Ved det ikke.
De sidste fire år
har dette været modstandens front,
og har ført til daglige konflikter.
Jeg vil lige forhøre mig omkring tobaksbåndene,
bønbåndene der sad på porten.
De var en del af en ceremoni.
Båndene er til en ceremoni.
Vi prøvede at respektere dem.
Vi rørte ikke den anden side, og vi dobbeltbandt de andre.
Jeg kan give dem til dig.
Må jeg samle dem? Jeg kan selv hente dem.
Du kan ikke gå forbi, jeg kan give dig dem.
Jeg kan give dem.
Det er bare forkert. Respektløst.
AltaGas udpegede et specifikt protest-sted,
for at mindske forstyrringen.
Det er buret.
Det er det protestbur, de byggede.
Jeg går ikke ind i buret.
Min ånd kan ikke gå derind.
"Fredelige demonstranter kan benytte dette område
i dagtimerne for at sikre et sikkert miljø for alle.
Fjern jeres affald.
Parkér ikke, slå ikke lejr og antænd ikke bål.
Bemærk: brug af alkohol og stoffer er strengt forbudt. Tak."
Den uvidenhed og respektløshed
som de ord udtrykker...
Hvad laver I her?
Vi talte med dem om stammen her.
Hun var bekymret.
POLITI
Jeg genkendte dig bare ikke.
Ansigterne.
Det her kender jeg.
Bare ikke jeres ansigter.
Der bruges rigtig mange penge på...
...at hjælpe den sande kriminelle.
Kriminaliseringen af vores folk...
...bliver der ikke talt om.
Den sande kriminelle er firmaet der kommer her
og smider salt i floden.
Det er den sande kriminelle, men de er beskyttet
af politiet. Det er...
...meget foruroligende.
En til.
Dorene fører os til de andre Bedstemødre
ved det andet tilholdssted,
Traktathuset,
hvor hun ved et tilfælde opdagede begyndelsen på konstruktionen
for tre år siden.
Ved at bygge huset
proklamerede vandbeskytterne deres rettigheder over området,
og forsinkede Alton Gas i dets søgen
efter brugbar Mi'kmaq-jord.
Dette er en offentlig vej.
Der var en rendegraver derhenne,
som fyldte digen til.
Jeg løb hen og spurgte, hvad de havde gang i,
og de sagde: "Du burde ikke være her.
Det er en byggeplads.
Vi skal fylde digen op
efter ordre fra miljøministeren."
Jeg sagde: "Hvad? Hun beordrede det?
Hvornår beordrer hun jer så til at skride hjem?"
Jeg gik til floden,
og ofrede min tobak, og jeg bad.
To vagter stillede sig bag mig
og stod der, mens jeg sang til vandet.
Så eskorterede de mig tilbage til min bil.
Så lagde jeg videoen ud,
der viste rendegraverne og at de byggede.
Jeg sagde til folk: "De gør det her mod floden.
Kom herhen."
Den weekend kom vi og byggede...
Jeg viser dig Traktathuset.
Skal jeg tage den?
MI'KMAQ-KRIGER
Her begyndte besættelsen af stedet.
Det var kvinder, der var her den dag.
Vi havde en kopi af traktaten, som vi rullede sammen,
og så rullede vi den ud og viste dem det
og citerede klausulen,
klausul fire i vores 1752-traktat, som siger:
"Hvis vi bestemmer
skal et hus bygges ved Shubenacadie-floden"
Vi så på hinanden og sagde: "Det er vores beslutning."
Lige så snart du kommer hertil, med ét...
...kan du se, hvorfor vi er her.
Floden er hellig for os.
Floden er supermotorvejen for vores land.
Det forbandt alt sammen.
Fra tidernes morgen.
Og det er den fortsat.
Alton Gas skal ikke ødelægge det.
TRAKTATHUSET
INGEN ALTON GAS VAND ER LIV
En af de vigtigste ting
er, at kvinderne er vandbærere.
Grunden til, at kvinderne gives dette ansvar
er fordi de er livsgivere.
Det går fra kvinde til kvinde
at vandet er helligt, og vores ansvar.
Vi modtog en gave,
men vi har også et ansvar.
Deres vand er truet, deres rettigheder krænket,
og miljøloven ignoreret,
så disse bedstemødre konfronterer politikerne
der svor at beskytte dem.
Beskyt vores traktater, hr. McNeil!
Tal til os!
-Vil du ikke tale? -Rul vinduet ned.
Rul vinduet ned. Kom nu.
Blokér ikke bilen.
Ellers bliver du anholdt.
Du kan demonstrere alt du vil.
Du skal ære traktaten!
Respekt…
-Tal med os. -Overhold traktaten.
Stop AltaGas!
Du er regeringen.
Du godkender disse love.
Du forgifter vores have.
-Du tillader andre firmaer... -Tak.
...at infiltrere vores... Nej tak.
Jeg takker for, at du er ærlig.
-Jeg er meget ærlig. -Tak.
Fremover, i forhold til reglerne...
Vi vil ikke have gas i røven!
Vi arbejder sammen med de indfødte og med provinsen...
Hvorfor ikke med os?
Smid Alton Gas ud af vores provins nu!
Den lovgivning Trudeau vil have igennem
skal stoppes.
Han ændrer lovgivningen,
så Alton Gas kan smide saltblandingen i floden.
Alton Gas overholder ikke lovgivningen lige nu,
og nu foreslår regeringen at tilpasse lovgivningen
således at de gør.
Prioritere dem.
Ja, det er...
Det er endnu et eksempel på deres foragt
og ligegyldighed for vores rettigheder.
De gør det, og uden nogen finter.
Nu gør de det bare. Åbenlyst.
Og Fiskeriministeriet
mener ikke, at de kan gøre noget
indtil noget bliver smidt i vandet.
Det vil vi ikke lade ske,
for risikoen er for stor.
Skaden kan ikke gøres om.
Så snart saltblandingen ryger i floden,
vil det forstyrre saltbalancen.
Fiskene vil dø.
Og hvad sker der så?
De gør vores land til forretning.
Om det er Alton Gas eller borefirmaer
eller søgen efter sjældne jordarter
eller guldminer.
Det hele anfægter vores rettigheder.
Så de kører over vores rettigheder,
men giver Alton Gas frit pas.
Canada er ikke en nation.
Canada er ikke en nation,
det er et selskab.
Opdagelseslæren.
De opdagede ingenting.
Og når vi spurgte: "Vis os beviserne,"
kunne de ikke.
Derfor bliver det aldrig retfærdigt sådan her,
for vi er indfødte, de oprindelige folk.
Det skal stoppe.
Vi kvinder skal omfavne, hvem vi er
som Mi'kmaqis,
huske vore forfædre, der kæmpede for dette land,
og at vi skal vågne op.
Vi skal vise mod igen.
Vi skal sige, at de skal væk. De er ikke ønsket her.
Og det er det, vi har gjort.
Fortalt dem, at de skal væk. De er ikke ønsket her.
Vi ønsker dem ikke.
I kan se, at det ikke kun sker her,
men i hele verden.
Hele verden.
Hvis man ser på hvor...
...industrien påvirker liv, så er det indfødtes liv,
fra de lande.
Og de firmaer, langt de fleste,
er canadiske firmaer.
De har magten til
at dræbe folk.
Magten til at myrde bedstemødre
og dræbe dem, der demonstrerer ved deres porte.
Jeg sagde: "Vi gør det samme, som de gjorde i Guatemala.
Vi står i vejen for et selskab."
Og dér er folk blevet dræbt.
Hvis de kunne, vil de skille sig af med os.
-Ja. -Det prøver de lige nu.
Se hvor mange forsvundne, myrdede indfødte kvinder der er.
-De har dræbt vores kvinder. -Det er sandt.
Sandheden er, at vi ikke har noget valg.
Sådan er vi,
og sådan vil vi altid være.
Det er i vores DNA. Vores blod.
De kan ikke forhindre os
i at være indfødte.
Vores identitet.
De kan ikke forhindre, at vi tager os af jorden,
og hvad det forhold er.
Eller stoppe vores fralæring,
ikke blot til vores børn, men til alle børn.
Profetien vi lærte, var,
at hvis vi ikke tager os af planeten,
vores jord og vand,
vores mad og medicin,
og dyrene og blomsterne, og alt der støtter os,
så vil én dråbe vand en dag koste mere end guld.
Ligemeget hvor mange penge du har,
så kan du ikke købe den...
...dråbe vand, fordi den er så værdifuld.
Det er ligemeget, at du har guld.
Man kan ikke drikke guld. Man kan ikke drikke penge.
Det er en lektion, ikke blot for indfødte.
Vi giver budskabet.
Det er en lektion til alle mennesker. Hele menneskeligheden.
Alle der lever nu, skal være i stand til
at fortælle vores børnebørn og de ufødte
at vi gjorde alt i vores magt, for at ændre os.
Gøre en forskel.
Og stoppe ødelæggelserne, stoppe forureningen,
og stoppe dets vedvarenhed.
Vi er almindelige mennekser.
Vi har rettigheder, og sidder foan dig.
Vi er forbundet med dig. Du er også født her.
Du er også her fra.
Du har den forbindelse til jorden.
Selvom du går andre steder, så er du stadig her fra.
Din ånd er fra Mi'kma'ki.
Og jeg håber, at du tager i dag med dig videre
i din ånd, og det er stærkt.
DEMONSTRANTER GÅR INGEN VEJNE
STOP ALTON GAS
IKKE FLERE STJÅLNE SØSTRE!
STOP ALTON GAS
Det glansbillede jeg havde af mit hjem, da jeg voksede op
er slået itu for længe siden.
Men jeg har indset, at jeg ikke så hele historien.
Bag firmaernes skygger
og regeringers ignorering
af de mest udsatte,
kan kærligheden til naturen og hinanden sejre.
Jeg fik en følelse af magt og formål
af Grassroots Grandmothers
og alle de kvinder, jeg mødte på rejsen.
Selv med deres utrolige offer,
ved vi ikke, hvad fremtiden bringer,
for dem eller planeten.
Medmindre vi holder hinanden og dem med magt
ansvarlige.
Medmindre vi begynder at se ud over egen næsetip...
...og ser, at hvad der påvirker én,
påvirker os alle.
Du deler DNA med en bananflue.
Du er forbundet med alle levende organismer på Jorden.
Du har livets magt.
Brug den.
EN PRIVAT DONOR TILBØD AT BYGGE EN LOKAL BRØND
SOM VIL SØRGE FOR RENT VAND TIL SOUTH SHELBURNE-BEBOERNE.
LOUISE PRÆSENTEREDE ET FORSLAG TIL SHELBURNE-LOKALRÅDET
FOR AT BEDE OM TILLADELSE.
DE ACCEPTEREDE FORSLAGET.
GRASSROOTS GRANDMOTHERS OG ANDRE VANDBESKYTTERE
FORTSÆTTER MED AT LÆGGE PRES PÅ NOVA SCOTIA
FOR AT AFVISE ALTON GAS.
FOR OPDATERINGER, KAN DE FØLGES PÅ TWITTER @STOPALTONGAS
DEN 17. DECEMBER, 2019, ANNONCEREDE NOVA SCOTIA
UTLIFREDSHED MED RAPPORTEN FRA NORTHERN PULP
OG TILBAGEHOLDT GODKENDELSEN TIL DET NYE RENSNINGSANLÆG
DER VILLE LADE SPILDEVAND SIVE UD I NORTUMBERLANDSTRÆDET.
NORTHERN PULP SKAL INDGIVE EN KOMPLET MILJØRAPPORT,
SOM KAN TAGE TO ÅR.
BESLUTNINGEN BRAGTE TVIVL
OMKRING HVORVIDT RENSNINGSANLÆGGET
VILLE LUKKE D. 31. JANUAR, 2020.
DEN 20. DECEMBER, 2019,
KOM PREMIERMINISTER STEPHEN MCNEIL MED EN UDTALELSE.
Dette er en af de sværeste beslutninger, vi har måttet træffe.
Løftet jeg gav om at rense Bådhavnen
var helt oprigtigt
og ikke noget regeringen tager let på.
Tidligere regeringer har sagt det samme,
men gjorde det ikke.
Vi begår ikke samme fejl.
Bådhavnsloven sættes i værk
fra d. 31. januar, 2020.
Northern Pulp skal stoppe med at pumpe spildevand i Bådhavnen.
Lad mig sige dette.
Der kommer ingen forlængelse.
Tekster af: Niels M. R. Jensen