Downloaded from YTS.MX
Milyen ország Kanada?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Attól függ, honnan nézzük.
Nova Scotia, Kanada strandja.
A tartomány központjában, Halifaxben nőttem fel.
Az ember egy órát autózott bármelyik irányban,
és a festői óceánpartra ért, ahol gondtalanul telt az idő.
Nova Scotia sok szempontból azt testesíti meg,
ami sokak szerint Kanada lényege:
kellemes menedék.
Gyerekkoromban ez a kép élt bennem a tartományról.
Természetközeli, nyitott,
mindenkit befogad.
Hiszen Kanada gondoskodik a polgárairól.
- Kanadai vagy? - Mi...
Általános, kötelező betegbiztosítás.
A melegházasságot 14 éve engedélyeztük.
És a világon másodikként legalizáltuk a marihuánát.
Kannabisz, kannabisz
Csakhogy a felszínt megkaparva kiderül,
hogy a kép korántsem ilyen idillikus.
Nem akarunk vezetéket!
LE A KÖRNYEZETI RASSZIZMUSSAL
A politikusok nem tartják be az ígéretüket.
A gyarmatosító gondolkodás ma is jellemző.
FIGYELEM: OLAJVEZETÉK
A környezet megóvásának esélye pedig napról napra csökken,
mivel a nagyvállalati érdekek fontosabbak a kormánynak
az állampolgárok aggodalmánál.
Minél többször szembesültem ezzel, annál inkább úgy éreztem,
hogy meg kell szólalnom.
Van ötlete arra, hogyan lehet rávenni a nagyközönséget és a médiát,
hogy jobban odafigyeljen a globális felmelegedésre?
Annyit akarok mondani, hogy a leghátrányosabb helyzetűek,
azok, akiknek semmi közük ehhez,
ők szenvedik meg a legjobban ezt.
Kanadában is így van.
A Kanadában, a tartományomban is jellemző környezeti rasszizmusról beszélek.
Ez a dolog valóban megtörténik,
a leghátrányosabb helyzetűeket érinti,
és beszélnünk kell róla.
Helló, Ingrid.
Szia, Ingrid!
Sziasztok! Beengedlek titeket.
Köszönjük.
Dr. Ingrid Waldronnal találkozunk,
aki kulcsfontosságú könyvet írt a Nova Scotia-i környezeti rasszizmusról
Valami van a vízben címmel.
Nagyon örülök.
- Mindent köszönök. - Én is örülök.
Egyik reggel felébredtem az irodámban, és felmentem a Twitterre.
Láttam, hogy van egy új követőm, a neve „Aprócska kanadai”.
Nem „Ellen Page, a színésznő”, szóval nem foglalkoztam vele.
Aztán egy hónappal később
a Twitter-oldalam tele volt kommentekkel.
Korábban sosem volt ilyen.
Nem értettem a dolgot.
Aztán rájöttem, hogy te vagy az.
Ezzel kezdődött a közös utazásunk.
A környezeti rasszizmus
azt a problémát jelenti, hogy aránytalan mértékben vannak kitéve
az őslakos, fekete és más színes közösségek a környezeti terheknek,
a szennyezésnek és mérgezésnek.
Ugyanakkor a kormány lassú reakcióját is jelenti
a problémák megoldásánál.
Tudjuk, hogy a hely, ahol élünk,
hatással van az általános jólétünkre.
Kanadában ez az egészségre is hatással van. Tudjuk, hogy bizonyos közösségek
a lakóhelyük miatt kevésbé egészségesek.
A Nova Scotia-i afrikai gyökerűek többsége régi közösségekben él,
vidéki településeken, amelyek közül sok szemétlerakók mellett van.
Azt is tudjuk, hogy az őslakos települések közül aránytalanul sok található
veszélyes üzemek, telepek mellett.
Ha félreeső, kevesek által ismert helyen lakik valaki,
amelynek nincs érdekérvényesítő képessége, nem látható a kormány számára,
általában nem fogják meghallani a hangját.
A környezeti rasszizmust
Nova Scotia történelmének kontextusában,
Nova Scotia és Kanada gyarmatosításának kontextusában kell vizsgálnunk.
Kanada vonakodik attól,
hogy a nevén nevezze a rasszizmust.
A rasszizmus beépül a társadalmi struktúrákban,
és Kanadában erről igyekszünk nem tudomást venni.
A rasszizmus és a környezeti rasszizmus helyben fejti ki a hatását
ezeket a közösségeket vizsgálva.
A fekete és őslakos közösségeket szociális,
gazdasági és politikai szinten érinti.
Ha megnézzük azt, hogy ezeket a közösségeket méltatlannak tartják...
nem veszik emberszámba...
értéktelennek tartják,
a nem fehér közösségekről ugyanis általában így gondolkodunk,
sok szempontból logikussá válik,
hogy miért nem reagálunk úgy,
mint egy fehér közösség esetében, hiszen...
ezek a közösségek semmit sem jelentenek az egyes emberek számára.
Elidegenedünk egymástól, mert ha nem fordítunk időt
a megismerésükre, a problémáik átlátására,
a tapasztalataik, a kihívásaik,
nem kerülnek be a környezetvédelmi törvényekbe.
Ehhez meg kellene hallgatni őket,
de ez általában nem történik meg.
Ha megnézzük Nova Scotia térképét,
felvisszük a fekete és őslakos közösségek lakóhelyét,
aztán a szemétlerakók és szennyező ipartelepek helyét,
meghökkentő kapcsolatot láthatunk.
Meglátogatok néhány települést, hogy megnézzem, a szennyezés
hogy hat az emberek életére.
Az első úti célom Shelburne,
egy városka 20 percre onnan, ahol több rokonom is él.
Sokan tisztán fehér tengerparti városnak tartják,
pedig egykor a megyében élt
a legtöbb felszabadított fekete Észak-Amerikában.
A leszármazottaik ma főleg Shelburne déli részén laknak.
Csakhogy attól kezdve, hogy 250 éve letelepedtek itt,
a feketék sosem részesültek olyan bánásmódban, mint fehér polgártársaik.
Ez ma is ugyanúgy érezteti a hatását...
mint az 1940-es években létesített hulladéklerakó,
amely ma is hatással van Dél-Shelburne lakóira,
évekkel a bezárása után.
A részletekről Louise Delisle helyi aktivista mesél nekem.
Nagyon szereted a kutyákat.
Szia, szépségem!
- Nagyon szép itt. - Igen.
Igen, gyönyörű.
A családom lockeporti.
- Igen, hallottam. - Igen.
- Sok időt töltöttem... - Ismered...
- Fred Page-t? - Shelburne-ben.
- Fredet? Nem. - Nem.
- Az apám Dennis Page... - Lockeportból.
Dennis Page, Lorie Page.
- Lorie Page-t ismerem. - Igen.
Zach csinálja ezt folyton...
„Az unokatestvérem, ő is az.”
- Zach Page. - Lorie-t ismerem.
- Igen. - Igen.
- Csodás.
A fekete lojalisták megérkezésétől kezdve
szerződéses szolgák voltunk.
Azzal az ígérettel jöttünk ide,
hogy jobb élet vár ránk, mert rabszolgák voltunk.
Sokakat csempésztek át,
mások hajóval érkeztek a kikötőbe,
és ezeknek az embereknek az utódai vagyunk.
Nagyon, de nagyon büszke vagyok arra,
hogy része vagyok ennek az erős, erős családnak,
a fekete lojalistákénak.
A '40-es évek elején elkezdtek összetartóvá válni.
Az emberek ilyenek.
A család és a hasonlók fogják össze őket.
Egymás közelébe kezdtek építkezni.
A '40-es évek második felében...
döntés született, hogy felépül a hulladéklerakó.
Minden oda került. Nem volt szétválogatás.
A környező területek szemete,
Shelburne és Shelburne környéke szemete oda került.
Oda hordták a kórház hulladékát,
vagyis valószínűleg testrészeket is.
A haditengerészeti bázis szemetét,
amiről nem tudtuk, mi van benne.
A hajógyár hulladékát, például festéket és olajat.
Vittek oda régi autókat.
Élelmiszereket az üzletekből,
állati tetemeket,
elpusztult állatokat.
Gyakorlatilag bármi és minden...
a lerakóban landolhatott.
Meg kellett szabadulni tőle, mert hatalmas hegy volt,
ezért aztán felgyújtották.
A szemét napokig égett,
és szörnyű bűzt árasztott.
És a füst
mindent befedett.
Nem lehetett kinyitni az ablakot.
Emlékszem, hogy...
valaki azt mondta, felgyújtották a szemetet.
Először a sirályok kezdtek nagyon hangosan rikoltozni.
Aztán eltűntek.
Aztán jött a fekete füstfelhő.
Aztán ott volt a korom. Ha kialudt a tűz, vagy elkezdett esni,
mindent beterített a korom.
Emlékszem, reggel elindultam iskolába,
és szerencsénk volt, ha úgy értünk be,
hogy nem volt olyan szagunk, mintha az előbb...
vegyi támadás lett volna.
Aztán beértünk az iskolába,
és a tanár azt kérdezte...
„Mosakodtatok reggel?”
Szörnyű volt.
Az ivóvizet
a település patakjaiból és kútjaiból nyertük
nemzedékek óta.
Ki tudja, mi szivárgott be a kutakba a szeméttelepről?
Ki tudja?
Ha az a kérdés...
hogyan érintette a környezeti rasszizmus a közösségünket,
azt kell mondanom...
Kivégez minket.
Nem mi raktuk oda a szemetet.
A családunk nem kérte.
Megszenvedjük a következményeket azzal,
hogy elveszítjük a szeretteinket.
Meghalnak.
Rengeteg a rákos beteg a közösségben.
Azt mondják, mindenhol sok a rákos.
Csakhogy ebben a körzetben
a legmagasabb a többszörös myeloma előfordulási aránya.
Az emberek haldokolnak.
Miért?
A szeméttelep az oka.
Ez itt az édesanyám. Ott ül.
A kép az udvarunkon készült.
Be van fonva a hajam.
Cuki.
Hányadik voltál a hét közül?
- A... - A legidősebb.
Ő az öcsém, Robert.
Ez itt Robert. Ő az, aki...
Ő az, aki rákban halt meg.
A húgom, Babe, többszörös myelomában szenved.
A legkisebb öcsém, Frank.
Ez a családunk.
A nagybátyám, aki nemrég halt meg rákban.
Két éve ment el.
Miután az apám meghalt rákban,
ő vette át az apaszerepet a családban.
De már mindketten halottak.
Nem akarok...
Nem akarok olyasmit mondani, ami megbánt másokat,
de el akarom mondani az igazságot. Ez a lényeg, igaz?
Néha nehéz,
főleg ha a rasszizmusról és a diszkriminációról van szó.
Kakasok.
Itt kezdődnek a fekete közösség házai.
Ennek a szomszédnak a kútját bevizsgáltattuk.
Kiderült, hogy...
magas a víz arzénszintje.
Kis település a miénk.
Ebben a családban többen is meghaltak...
rákban.
Az itt élő férfi is rákos, és valószínűleg már nem fog sokáig élni.
Tüdőrákja van.
Az itt élő férfinek.
Nagyon kedves emberek.
Be kellett volna mutatnom titeket,
de nem szóltam előre, szóval inkább nem.
Az itteniek kútja szennyezett.
Nem ihatják a vizét.
Ennek a hölgynek a férje rákban halt meg. Most egyedül él.
Ennek a hölgynek a férje is rákos volt.
Viszont ő továbblépett.
Talált valakit, egy kedves newfoundlandi férfit.
A család, akik itt éltek, mindenki...
rákban halt meg.
A ház már valaki másé,
ide költözött és próbálja felújítani a házat.
De a ház összes lakója rákban halt meg.
Az itt lakó hölgy férje rákban halt meg.
Ő is súlyos beteg, szintén rákos.
A férfi, aki ezt a házat építette, rákos volt, és a felesége is.
A lányuk most Birchtownban él.
Rákos volt, de felépült.
Viszont...
a fiuk, a két fiuk, rákban halt meg.
Igen.
Nem jó.
Ez a ház itt,
ez van a legközelebb...
a szemétlerakóhoz.
Az itt lakó fiatal nő
kénytelen volt visszaköltözni,
és itt lakik.
Az anyja rákban halt meg. Az apja rákban halt meg.
Vissza kellett költözni, öt gyerekkel lakik itt.
Nem tud hova menni.
Vissza kellett jönnie.
A fákon át látszik,
hol kezdődött a szemétlerakó.
Nincs nagyon messze.
Ebben az erdőben játszottunk.
Igen.
Nem jó.
Ellen, kiszálljunk és odamenjünk?
Menjünk oda a lerakóhoz?
Hát, van ott egy belépni tilos tábla,
de tudom, hogy lehet bejutni.
Ez Mr. Clyke háza.
Mr. Clyke különc.
És róla is kiderült, hogy rákos.
Valószínűleg ő a legidősebb fekete férfi a településen.
Nem tudom, itthon van-e.
Mi?
Mit csinálsz?
- Ő Mr. Clyke. - Igen, Ron Clyke.
Ő Ian.
Milyen Ian?
Nem tudom...
Daniel.
- Daniel. - Ian Daniel.
- Ennyi kamera. - Igen.
És hogy vagyok felöltözve!
Nagyszerűen néz ki.
- Ellen vagyok. - Kérem?
- A nevem Ellen. - Ellen. Ellen mi?
- Page. - Page.
Ellen a szemétlerakóról jött beszélgetni.
Igen, beszélgettünk, arról, hogy...
mi volt a füsttel, a korommal a hamuval és a többi dologgal.
És hogy mit szeretnénk.
Igen.
Mert mindenki elment. Mert te vagy a legidősebb, aki maradt.
- Azt hiszem, igen. - Igen.
A legidősebb férfi, igaz?
Igen, mert Wally Davis kb. 70 éves.
Wallace, igen. Wallace...
Már őt is kezelik.
Wallace-t megint tüdőrákkal kezelik, igen.
Én a héten megyek.
Ezen a héten?
Jövő pénteken.
Jövő pénteken. Megnézeted magad?
- Igen. - Igen.
- Kontrollra. - Igen.
Évente megyek.
Igen. Szerinted a szeméttelepnek köze volt a rákodhoz?
Ki tudja?
Ki tudja, igaz?
Biztosan?
Mert az egész környék rákos.
- Igen. - Igen.
Minden férfi elment, igaz?
Ott van Frank és Seldon és Ed, a barátod, Ed.
Mind elmentek, igaz?
- És Bern Bruce és Shirley. - Igen, ők is.
Szóval odamegyünk és teszünk egy kört.
Végigmegyünk a kerítés mellett.
Igen, van ott egy ösvény.
Igen, végigmegyünk az ösvényen.
HULLADÉKLERAKÓ BEZÁRVA 2016. DECEMBER 3. ÓTA
Remélem, hogy...
ha valaki tanul ebből valamit...
Remélem...
hogy az emberek megtanulják, hogy használják a dolgokat, környezetileg.
Hogy ne kelljen a szeméttelep.
Nem lenne jó,
ha kitalálnánk a módját annak,
hogy mindent, amire szükségünk van,
újra és újra felhasználjunk?
Mennyire jó lenne, igaz?
Hogy soha nem lenne olyan,
hogy emberek halnak meg attól, amit elfogyasztottunk és...
felgyújtottunk.
A hulladéklerakót 2016-ban zárták be végleg.
Ha ma körbejárunk,
ha nem látnánk az elszórt maradványokat,
nem hinnénk, hogy hulladéklerakó volt.
Most azért aggódnak, hogy az eltemetett szemét
milyen hatással lehet a helyi vízkészletre és talajra.
El tudom képzelni, milyen rémületes lehet, ha folyton azt kell kérdezni,
hogy benne van a vízben elérte már a vizünket?
Hála az égnek, most már, elvégeztük a víz tesztelését,
és ellátogattunk az emberekhez.
Mindenkit felkerestem azzal, hogy meg kell vizsgáltatnotok a kutat.
Most meg is tudjuk csináltatni.
Az emberek most már tudatában is vannak,
mert megjöttek az eredmények, amelyek szerint van valami a vízben.
Bár azt mondják, talán nem a lerakó az oka,
tudjuk, hogy a víz...
Ha Coliform baktériumok és E. coli van a kútban,
a vízben, amivel főzünk, amit a gyerekek kapnak,
a férjünk kap, amivel fogat mosunk,
amiben fürdünk, bármi, tudhatjuk.
Ha pedig kiderül, hogy valami baj van a vízzel...
ez az életünket érinti.
Az életünket érinti.
Az egész életünket.
A tiszta víz Istentől származó jogunk.
- Nem kellene harcolni érte. - Nem kellene.
Azoknak, akiket megszavazunk a közösség képviselőinek,
velünk együtt kellene harcolniuk
a tiszta vízért.
De ébresztő!
Még csak nem is... Számukra nem probléma.
Nem probléma, mert nem érinti őket.
Nekik ugyanis van tiszta ivóvizük,
mert a vízműtől kapják a vezetékes vizet.
Nálunk nincs ilyen.
Lehetőség sincs a kiépítésére.
Nincs lehetőségünk azt mondani,
hogy rendben, nem használom tovább a kutat,
mert szennyezett,
ezért rácsatlakozom a vízvezetékre.
Nincs lehetőség rá.
Úgy döntöttek, megvalósíthatatlan,
hogy kiépítsék idáig a vízvezetéket.
Miért érnek kevesebbet az itt élők azoknál,
akik ott élnek?
KÖSZÖNTJÜK SHELBURNE-BEN
ALAPÍTOTTÁK 1783-BAN A LOJALISTÁK
Az elmúlt években Louise hallatta a hangját,
környezeti alapjogi okmány elfogadásáért harcolt,
amely garantálná az egészséges környezetet mindenkinek,
főleg a hátrányos helyzetű közösségeknek.
A helyi politikusok reakciója azonban elszomorító volt.
A rasszizmus velünk maradt, és ma is itt van.
Ha nem beszélünk róla, ha nem nevezzük a nevén,
soha nem lesz vége.
Az, hogy megszólaltam,
elidegenített a közösségem bizonyos tagjaitól,
akik nem akarnak beszélni erről.
Említetted a polgármestert.
Ezzel meg is van a válasz.
A polgármester.
Mit tesz a polgármester?
A polgármester szerint nincs jogom megszólalni.
Hogyhogy?
Azért, mert...
Szó szerint azt mondta nekem,
hogy a közösség nem akar erről beszélni.
A közösséget nem érdekli.
Nos, sajnálom.
Beszélni fogok róla.
Ez...
Isten által adott jogom kimondani,
hogy tönkreteszik a családomat, a közösségemet,
mégpedig azzal, hogy úgy döntöttek, hogy ide fogják hordani a szemetüket.
Sajnálom.
De ez van.
Vagy segítenek, vagy ellenünk vannak, más lehetőség nincs, igaz?
Amikor közelednek a választások,
idejönnek, és a csillagokat is megígérik az égről.
„Megcsináljuk ezt is, azt is,
megkapják ezt is és azt is.”
Az emberek pedig bíznak bennük. A népem bízik másokban.
Rájuk szavaznak, de utána már...
Ha nem tudod gondját viselni a szomszédaidnak,
a körülötted élőknek, a családodnak,
miben vagy hasznára bárkinek?
Miért vagy itt egyáltalán?
Ha nem fontosak számodra a fivéreid és nővéreid,
vagy bárki más...
Mi értelme az egésznek?
Miért kelnél fel reggelente?
Önmagadért? Szörnyen magányos dolog lehet.
Ha csak önmagadért élsz.
Igaz?
Az emberek iránt érzett szeretetnek kell az elsőnek lennie.
Ki kell állnunk egymásért.
Csak egyfelé vezet az utunk.
És ha elsőre nem sikerül,
nem kapunk még egy esély.
Ha ez azt jelenti, hogy gondoskodom arról,
hogy a szomszédom egészséges legyen,
és ha akár csak egyetlen apróságot megtehetek ezért,
meg fogom tenni.
Közösségi kutat fúrni a tiszta ivóvíz biztosítására,
a Louise által javasolt helyen,
kb. 10 000 dollárba kerülne.
A város csak ebben az évben 35 000 dollárt tervezett be
az alapítók évente megrendezett fesztiváljára.
Alig három órára északra
Pictou Landing őslakos közössége
ugyancsak a kormányzati nemtörődömség mérgező örökségével küzd.
A mi'kmaq népcsoport jelenlegi harca
jól jellemzi a küzdelmek hosszú sorát
az őslakos közösségek és a kormány közt,
mióta elkezdődött Kanada gyarmatosítása.
A népirtások, a szövetségi ügynökök támadásai és a katolikus iskolák
megfosztották a mi'kmaqokat régi kultúrájuk és területeik nagy részétől.
Ma egy olyan környezeti katasztrófával is küzdenek,
amely 50 éve mérgezi a helyet, ahol élnek.
FÖLD ÉS TENGER
Boat Harbour, Nova Scotia.
Több ezer levegőért kapkodó, haldokló hal.
A hírek láttán az emberek többsége hányingert és dühöt érez.
Hogy lehetséges ez?
Ám a környék régóta szenved a környezetszennyezéstől.
Helló!
- Nagyon örülök. - Én is.
- Gyertek be! - Elnézést.
A GPS egyszerűen...
PiIlanatok alatt elakadtunk a sárban.
Sejtettem, hogy a hátsó úton jöttök. „Le van zárva, hm...”
Igen.
A szennyezés előtt a mai Boat Harbour neve A'Se'K volt.
A'Se'K azt jelenti, „másik szoba”.
Oda menekültek a közösségünk tagjai,
amikor jöttek az indiánügyi ügynökök elvinni a gyerekeket.
A'Se'K volt a menedékhely.
Így aztán A'Se'K,
ahogy a törzs egyik vénje ékesszólóan mondta,
olyan volt nekik, mint egy szülő.
Megvédte őket.
Ételt adott, ha éhesek voltak.
Menedéket adott, ezért...
amikor felépült a papírgyár 1965-ben,
és elkezdtek kifejezetten szándékosan...
beszivárogni a földünkre,
az A'Se'K-be...
mindezt elvették tőlünk. Elvették.
A Scott Paper Company 1965-ben
papírgyárat akart építeni Nova Scotiában.
Megvolt a pontos helyszín.
Pictou városa.
Megvan a megfelelője...
A tanácsadójuk, dr. John Bates választotta ki a helyszínt pár éve.
A következő volt a javaslata.
A Scott Paper nátroncellulóz-üzemet épít.
A szennyvizet csővezetéken vezetik el Pictou Harbour alatt,
és a Boat Harbourbe engedik.
Az ipari szennyvíz végül eloszlik az óceánban.
A javaslat megszületésekor
dr. Bates már nem volt a Scott tanácsadója.
A Nova Scotia-i Vízügyi Hatóság vezetője lett.
Minden készen állt a gyümölcsöző üzlethez
a Scott Paper és Nova Scotia tartománya között.
PRINCE EDWARD-SZIGET
A kormány vállalta a szennyvíz kezelését,
és elkezdte felvásárolni a földeket.
Az egyetlen problémát a Boat Harbour mentén élő őslakosok jelentették.
A Vízügyi Hatóság megkereste a nagyapámat,
a törzs akkori főnökét, és a tanácsot azzal,
hogy „Igen, fel akarunk építeni egy üzemet.
Nincs ok az aggodalomra.
Minden rendben lesz. Édesvizű tó létesül.
Semmire sem lesz hatással.”
Írásban fektették le a környezeti hatások miatti aggodalmaikat,
a halászattal kapcsolatban, vagyis felemelték a szavukat,
ahogy a vezetésünk évtizedek óta mindig.
Amikor rájöttek, hogy aggódunk a terv miatt,
azt mondták, elviszik őket egy útra.
Elvitték a nagyapámat,
és egy másik tanácstagot, Martin Spaiert,
egy helyre...
New Brunswickban,
ami korántsem azt csinálta, mint az itt épített létesítmény.
Mr. Wigglesworth elvitt minket
St. John's-ba vagy Lancasterbe, vagy hogy hívják, a cellulózüzembe.
- Igen. - És megmutatták,
hogy nincs elszíneződve a víz, nincs semmilyen szag.
Hogy nem színeződik el a víz.
Így van.
A cellulózüzem nem áraszt bűzt, nincs semmi ilyesmi.
A füstöt a St. John-i cellulózgyár árasztja.
De az őslakosok itt nem jártak.
A gyártól pár kilométerre levő lakossági szennyvíztisztítóba vitték őket.
Ez csak kirakat volt.
Hazudoztak nekik,
megpróbálták megmagyarázni nekik...
„Nem lesz semmilyen hatása. Létesül egy tó.
Nyugodtan évezhetik,
nem kell változtatniuk azon,
ahogy eddig éltek.”
És voltak feltételek a szerződésesben, amelyek nem teljesültek.
Szerették volna tudni...
pontosan tudni, mi lesz a hatás,
de ebből nem lett semmi.
Egyetlen ígéret teljesült,
a 60 000 dollár.
Annak idején 60 000 dollár egy elnyomott közösségnek,
amelyik az erőszakos bentlakásos iskolázás hatásaitól szenvedett...
Rengeteg pénz volt. El tudom képzelni, mit gondolt a nagyapám.
„Jó dolgot fogok tenni.
Nem lesz hatással a természetre.
Jót teszek a megyével, segítek.
Nem lesz belőle semmi baj.”
A nagyapám ott, New Brunswickban, Martin Sapier-vel együtt,
aláírt egy papírt.
LEWIS J. FRANCIS FŐNÖK
Egy papírt. Ezzel meg is fogták.
Az őslakosok lemondtak a Boar Harbourral kapcsolatos jogaikról
kb. 65 000 dollárért.
Két év múlva üzembe helyezték a gyárat.
A szennyíz elkezdte feltölteni Boat Harbourt.
Minden hal megdöglött,
egyetlen nap alatt, az egész partvidéken.
Halak, fókák, minden elpusztult.
Azonnal elpusztítottak mindent.
A gyártás beindítása után egy héttel.
Három-négy nap után kezdődött el.
Igen. Mindent megöltek vele.
A fájdalom, amit érzett,
amikor kiderült, hogy Boat Harbour halott...
Azzal a tudattal halt meg, hogy az ő hibája volt.
És ezt aztán továbbadta...
A bűntudatot továbbadta a gyerekeinek, a családjának...
és hogy hogyan birkóztak meg vele...
és aztán...
Ezt az ördögi kört meg kell törni.
Milyen lenne a családom élete...
ha nem történik meg Boat Harbour?
A nagyszüleimnek 13 gyereke volt.
A nagyapám nagyon fiatalon halt meg, még nem volt 50 éves.
Ma már csak az édesanyám és a nagynéném él.
Mindenki más meghalt rákban.
Vagy öngyilkos lett.
Átvette az uralmat az alkoholizmus és a drogok.
Gyakran gondolkodom azon... hogy ha ez nem történik meg,
lett-e volna esélyünk arra...
hogy úgy éljük...
hogy együtt öregedjünk meg?
Elviszlek titeket a szennyvízfeldolgozó létesítményhez...
Ez a Simpson's Lane-i telep.
Nincs messze a településünktől.
Itt van a bejárata a telepnek,
amely már 1967 óta működik.
Amit láthattok, közvetlenül a gyárból ömlik ki.
Nyers, tisztítatlan szennyvíz.
VIGYÁZAT: MÉLY VÍZ
Ezt korábban egyenesen a földünkre vezették.
Nem volt semmilyen tisztítás,
a vezeték egy mezőre nyílt.
Elszomorító eljönni ide.
Ilyen a szag a lakóhelyünkön.
A közösségi épületeinkben, az otthonainkban mintha a falra ragadna.
Ezek a lélegeztetők.
Elvileg oxigénnel a dúsítják a vizet, ami elég szomorú,
de akkoriban, amikor azt mondták, nem lesz hatása,
csak ezt kaptuk.
Ez teríti be a közösségünket,
szóval nem csak szenvedünk,
tudva, hogy ez szennyezi a vizünket,
de nézzétek a levegőt is!
És... Igen.
Ez tényleg...
Nagyon szomorú.
Aggódsz az egészséged miatt?
Érdekes hogy ezt kérdezed,
mert tudva, hogy honnan jöttem,
ismerve a családom előtörténetét,
nem számítottam hosszú életre.
Jövő héten leszek 41 éves.
És...
tudva, hogy mindenki fiatalon halt meg,
mindig úgy éreztem,
hogy nem kapok esélyt a megöregedésre.
Néha ez jár a fejemben.
A gyász... Sokszor ismétlem ezt a szót,
mert nem tudom máshogy leírni ezt...
A gyász sok formát ölthet, és...
Hogy lehet megbirkózni ezzel?
Hogy birkóznátok meg vele?
Nem aggódott amiatt,
hogy az öböl ilyen közel van a rezervátumhoz?
Nem ártott nekik semmit.
Nem álltak benne a vízben, nem a vízben laktak.
Látótávolságban laktak a víztől.
Akkor meg... Mit számít?
A közösség néhány tagjai, akiket az üzem megnyitása óta vesztettünk el.
Igen.
Igen, és egyértelmű, hogy...
Fiatalon halnak meg. Igen. Ez a helyzet.
Nem szeretem megszámolni a halottakat. Sokan vannak.
Sokan vannak, akiknek itt kellene lenniük.
Velünk kellene harcolniuk.
Itt kellene lenniük, hogy lássák a végét...
A szennyezésnek. Itt kellene lenniük, de nincsenek.
Meg akartuk örökíteni az emléküket.
Itt lesznek velünk.
Látják, mit teszünk. Büszkék lesznek ránk.
Ez egy emlékeztető.
Arra emlékeztet, miért teszem, amit teszek,
mert...
Ami sok, az sok.
A feszültség 2014-ben robbant ki, amikor eltört a csővezeték,
és 47 millió liter mérgező, kezeletlen szennyvíz folyt ki...
a mi'kmaq törzs temetkezési területére.
A kormány többször is megígérte Boat Harbour bezárását,
de sose állták a szavukat.
Michelle és a közösség akcióba lendült,
és blokádot állítottak fel.
Megfogadták, hogy nem távoznak Boat Harbour lezárásáig,
és lépésre kényszerítették a tartományi kormányt.
2014 júniusa óta
a média részletesen foglalkozott
a békés tiltakozásunkkal,
miután szennyvíz ömlött ki a csővezetékből.
Harcba indultunk. Elegünk lett.
Elegünk lett abból, hogy folyton ez van,
hogy a szennyvíz, amely teher rajtunk már öt évtizede,
továbbra is mérgez minket.
Párbeszéd folyt.
A vezetőink gyakran beszéltek a kormány képviselőivel,
és próbáltunk megoldást találni arra, ami történt.
A közösség sportcsarnokában gyűltünk össze,
és a vezetők visszajöttek azzal,
hogy megbeszélést folytattunk a kormánnyal, és ezt mondják.
Természetesen nem bízunk bennük.
Ez az első szabály. A bizalmunkat eljátszották az egymást váltó kormányok,
a sok megszegett ígéret a sok eltelt évtized alatt.
Ez volt a legfontosabb,
a legfontosabb az volt, hogy eldöntsük,
vajon most igazat mondanak?
Szerencsére sikerült megállapodásra jutni,
még ha nem is voltunk teljesen elégedettek vele.
Végre elismerték a pusztítást,
és javaslatot tettek a szennyvíztisztító létesítmény bezárására.
A dátum, amit javasoltak, nem az volt, amit szerettünk volna.
Korábbi dátumot akartunk.
A kitűzött időpont 2020. január 31. lett.
Hosszú és kemény harcot folytattunk.
De hajlandóak voltunk a kompromisszumra.
Hogy egyértelmű legyen a dolog, a kompromisszum nem a gyár,
hanem a szennyvíztelep bezárása volt, amely évtizedek óta mérgezte a közösséget.
Nova Scotia kormányzata elfogadta a Boat Harbour törvényt,
amely szerint 2020. január 31-ével a Boat Harbour létesítmény
„nem használható tovább a szennyvíz fogadására és kezelésére.”
Ez két dologra is időt adott.
Új szennyvíztelep tervezésére és építésére,
valamint Boat Harbour rekultivációjának megtervezésére.
A Northern Pulp öt évet kapott alternatív terv kidolgozására.
Csakhogy négy év múlva a legjobb javaslatuk az volt,
hogy új vezetéket építenek, amely a szennyvizet
a Northumberland-szorosba engedi, Pictou Landing közelében.
Ez a terület kedvelt az őslakos és nem őslakos halászok körében.
A terv közfelháborodást váltott ki.
Igen, boldogok szeretnénk lenni. Meg szeretnénk ünnepelni a lezárást.
Szeretnénk lezárni,
szeretnénk elkezdeni mindazt,
amire lehetőség lett volna.
Viszont hogy ünnepelhetnénk abban a tudatban,
hogy az új szennyvízkezelő megoldásuk,
a hátsó kertből az előkertbe tolná át a problémát?
Legjobban az bosszant, hogy tisztított szennyvízről beszélnek.
Ez az állítólagosan tisztított szennyvíz
öt évtizede mérgezi az életünket.
Nem kellene, hogy tovább kelljen harcolnunk.
Nem kellene kint lennünk azt kérdezve, hogy mégis mi a fasz bajuk van?
Honnan jön ez a javaslat?
Miért bólint rá a kormányzat?
Mikor pontosan tudják, milyen károkat szenvedtünk el.
Mi történt velünk.
Soha nem fogunk megszabadulni ettől.
TARTSÁK BE A TÖRVÉNYT
A pictou közösség 2019 elején összegyűlt,
hogy felhívják a figyelmet a tervezett 2020-as bezárásra.
A terem tele volt optimizmussal,
amikor Pictou Landing őslakos törzsei elindították a visszaszámlálást
a Boat Harbour telep bezárásáig.
Együtt tiszta környezetet akarunk.
Együtt helyre akarjuk hozni a dolgokat, és ez az esemény erről szól.
Ez a nap rengeteget jelent nemcsak az őslakosok számára,
hanem mindenkinek.
„Szeretném, ha a gyerekeim úszhatnának a Boat Harbourban,
mire ennyi idősek lesznek,
és olyan gyerekkoruk lenne, amilyen nekem nem volt.
Miközben a közösség ünnepelt,
a Northern Pulp is sajtóeseményt tartott.
Más szennyvízkezelési megoldás híján,
és a teljes leállás elkerülését remélve,
halasztást kértek a Boat Harbour telep bezárására.
Közös a célunk,
Boat Harbour visszaállítása eredeti állapotába.
Egyszerűen csak egy kis türelmet kérünk, hogy legyen idő megfelelően végrehajtani
mindegyik munkafázist
a környezeti állapot felmérésétől
az építkezésen át végül az új létesítmény átadásáig.
A mai nap az ünneplésről szólt volna,
de a kezdés előtt egy órával
a Northern Pulp Mill bejelentette, hogy haladékot kérnek
a Boat Harbour telep bezárására.
Andrea Paul főnök szerint a bejelentés időzítése csalódást kelt,
és elfogadhatatlannak tartja a halasztást.
Pontosan tudták már 2015-ben,
és ha kihasználták volna az időt, a szándékos tétlenkedés helyett,
előbbre járnának a megvalósításban.
Ekkor Stephen McNeil, Nova Scotia tartományi vezetője,
az első vezető, aki kőbe vésettnek tekintette a dátumot,
szintén engedni látszott.
Öt évet adtunk nekik, és világosan megmondtam,
hogy 2020. január 31. a végső dátum.
Azt is megmondtam a közösségnek és a cégnek,
hogy ha tárgyalnak, és megtalálják a módot a hosszabbításra,
fontolóra veszem.
Ahelyett, hogy a sarkukra álltak volna,
és azt mondják, a törvénybe foglalt időpont 2020. január 31.,
és ehhez ragaszkodunk is,
úgy döntöttek,
bűnbaknak használnak minket.
„Esetleg meg tudnánk oldani, ha a Pictou Landing rugalmasabb...”
Szerintem ez mélyen igazságtalan. Igazságtalan velünk szemben.
Ha valóban partnerek lennénk...
ahogy mindig hangoztatják,
azt mondták volna... „2020. január 31.
Elfogadtunk a törvényt, és be is tartatjuk. Kérdés lezárva.”
De nem ezt tették.
Kétségbeesetten próbálok hinni valamiben,
és...
most a 2020. január 31-i dátumban hiszek.
Remélem, hogy az emberek felismerik,
hogy nem azért csináljuk ezt, mert bajkeverők vagyunk,
és mert bánatot akarunk okozni mindenkinek.
Azért csináljuk, mert kell, hogy legyen jövőnk.
Kapcsolatban kell maradnunk a földdel.
Szükség van a fenntartható környezetre.
A gyerekeinknek, a gyerekeim gyerekeinek.
Azért csináljuk ezt, mert ez az otthonunk, és ez a kötelességünk.
A lényeg az, hogy elegünk van a betegségből.
A gyógyulásban reménykedünk.
Azt reméljük, hogy jöhet a gyógyulás,
de van egy idézet, amit mindig elmondok,
amely szerint nem lehet meggyógyulni ott, ahol beteg lett az ember.
Tehát a gyógyulás megkezdéséhez el kell tűnnie a szennyvíznek.
Ha és amikor leállítják a szennyvízvezetéket,
komoly rekultivációra lesz szükség.
A becslések szerint öt évig fog tartani és 200 millióba kerül majd,
hogy eltávolítsák az olyan mérgező anyagokat, mint a higany.
Azt remélik, hogy a terület végül majdnem olyan lehet, mint eredetileg volt.
Már elkeztünk arról beszélgetni...
hogy fog kinézni Boat Harbour,
milyen lesz a jövőben?
Mit fogunk látni, ha visszatérhetünk A'Se'K-be,
ha újra megkaphatjuk?
Ugyanis arról beszélgettünk, hogy bár Boat Harbour a neve,
de ez a szennyezett neve.
A szennyezés neve. Régen A'Se'K volt, szóval mit akarunk majd látni A'Se'K-ben?
A természetről beszélgetünk,
hogy újra egyek akarunk lenni a tájjal.
Ennyire egyszerű, mégis a gyógyulást jelenti az embereknek.
Szeretném, ha nagyapám békében nyugodna.
Szeretném, ha Boat Harbour harcosai békében nyugodhatnának.
Szeretném, ha büszkék lehetnének ránk, hogy az utolsó percig harcoltunk.
Miközben Michelle és közössége tovább harcol
a tervezett időpont betartásáért,
alig egy óra a történelem ismételni látszik önmagát.
A kormányt nagyvállalati érdekek befolyásolják,
ismét csak egy őslakos közösség kárára.
Ezzel elértem utam utolsó állomásához, Stewiacke városába,
ahol ez ellen küzdenek a helyiek.
Az AltaGas Corporation azt tervezi,
hogy föld alatti tározót épít a mi'kmaqok földjén.
Az AltaGas sóbarlangokat fedezett fel
a Shubenacadie-folyó közelében, amelyek alkalmasak földgáztárolónak.
Ehhez a folyóvízzel tervezik kioldani a barlang lólerakódását,
majd visszapumpálnák a sós zagyot a folyóba,
napi 3000 tonnát.
A mosóvíz sótartalma hatszorosa annak, amit a halak biztosan élve bírnak ki.
A közösség tagjai és a helyi vezetők természetesen nem örülnek.
A közösség nem örül neki.
A Sipekne'katik Tanács ellenzi a projektet.
Rufus Copage főnök szerint a legújabb környezetvédelmi jelentést
nem magyarázták meg megfelelően a tanácsnak.
Azt reméltem, beszélhetünk,
de úgy tűnik, a kormány nem akar lehetőséget adni nekünk,
szóval harc lesz a vége.
Ezt még soha nem próbálták ki, sehol a világon.
Miért pont a mi kis Nova Scotiánkat vették célba?
Miért a folyónkkal akarják megcsinálni, ahol a gyerekeink horgásznak,
ahonnan az étel származik,
ahol a közösség tagjai összegyűlnek, sok nemzedék óta?
Az igazi veszélyt az Alton Gas jelenti.
TISZTELJÉK AZ EGYEZMÉNYES JOGAINKAT
A helyi Vízvédőkkel találkozom
a Sipekne'katik területen,
akiket Mozgalmár nagymamák néven ismernek.
Az ellenállással a környezeti katasztrófát akarják megelőzni,
valamint az egyezményes jogaik megsértését.
MI TÖRTÉNT A MEGBÉKÉLÉSSEL?
Sokukat pár nappal a látogatunk előtt tartóztatták le.
TÁMOGASD A VÍZVÉDŐKET
A mi'kmaq nők azt mondják, a földet és a vizet védik,
és amikor nem távoztak önként, őrizetbe vették őket,
ellenszegülés vádjával.
Azt mondják, a mozgalmuk nem áll meg.
Tovább védjük a szent dolgokat.
Nem állunk le. Jegyezd meg, Alton Gas,
nem fogsz sikerrel járni!
A FOLYÓ A LAZACOKÉ
KÖSZÖNTI STEWIACKE
FÉLÚTON AZ EGYENLÍTŐ ÉS A SARK KÖZÖTT
Dorene-nel és Michelle-lel találkozom a Vízvédők közül.
VÍZVÉDŐK
Az Alton Gas telepének főkapujához visznek,
ahol aktívan akadályozzák a projektet.
MOZGALMÁR NAGYMAMÁK
Ahova most megyünk, az a...
az Alton Gas főkapuja.
Ott tartóztatták le a hölgyeket.
Levették a dohányszalagokat.
- Igen. - Ne!
Rá fogok kérdezni.
- Miért van ott a rendőrautó? - Nem tudom.
Az elmúlt négy évben
ez volt a védelem fő vonala, szinte napi konfliktusokkal.
A dohányszalagokat jöttem megnézni,
a kapura kötözött imaszalagokat.
Egy szertartás része volt.
Szertartással tettük fel.
Maximális tisztelettel jártunk el.
A másik oldalon fent maradtak, és rögzítettük őket.
Máris átadom.
Átvehetem őket? Odamehetek értük?
Nem engedhetem át a kapun, de idehozom.
Természetesen átadom.
Ez nincs rendben. Ez tiszteletlenség.
Az AltaGas létrehozott egy kijelölt tiltakozási területet,
hogy ne akadályozzák az átjárást a kapun.
Ez itt a ketrecünk.
A tiltakozási ketrec, amit építettek.
Nem lépek be a ketrecbe.
A szellemem nem megy be oda.
„Ezt a kijelölt területet békés tiltakozók használhatják
a nappali órákban, hogy mindenkinek biztonságos és tiszta legyen a terület.
Kérjük, ne szemeteljenek!
Ne parkoljanak ide, ne táboroznak vagy rakjanak tüzet.
Alkoholt és drogot fogyasztani szigorúan tilos. Köszönjük.”
A semmibevétel és tiszteletlenség szintje,
amelyet ezek a szavak sugároznak...
Mit keresnek itt?
Az itteni őslakos tanácsokról beszélünk velük.
Tudja, hogy aggódunk.
SZÖVETSÉGI RENDŐRSÉG
Nem ismertem fel magukat.
Az arcukat.
Ezt felismerem.
De az arcukat nem.
A tartomány sokat költ arra...
hogy segítse és fedezze az igazi bűnözőket.
A népünk bűnözőként kezeléséről pedig...
nem nagyon esik szó.
Az igazi bűnöző a cég, amelyik megpróbál idejönni,
és sót engedni a folyóba.
Ők az igazi bűnözők, mégis őket védik a rendőrök. Ez...
rettenetesen elkeserítő.
Nézzétek, még egy.
Dorene elvisz minket a többi Nagymamához a másik ellenállási pontra,
az egyezmény szerinti állomásra,
a helyre, ahol véletlenül vette észre az Alton Gas építkezését
három évvel ezelőtt.
A kereskedelmi állomással
a Vízvédők érvényesítették egyezményes jogaikat, és elfoglalták a területet,
hatékonyan késleltetve a cég terveit,
és az át nem adott mi'kmaq terület elfoglalását.
Ez itt egy közút.
Odafent volt egy markoló.
Éppen gátat épített.
Odarohantam és megkérdeztem, mit csinálnak,
amire azt válaszolták: „Nem lehet itt,
ez itt építkezési terület.
Éppen gátat építünk
a környezetvédelmi miniszter utasítására.”
Megkérdeztem: „Micsoda? Tőle kaptak utasítást?”
„És mikor utasítja magukat arra, hogy takarodjanak innen?”
Aztán lementem a folyóhoz, dohányt áldoztam és imádkoztam.
Odajött két biztonsági őr,
és mellettem álltak, amíg a víznek énekeltem.
Aztán visszakísérték a kocsimhoz.
Akkor tettem közzé a videót arról,
hogy markolók jelentek meg és építkeznek.
Mindenkinek elmondtam, hogy ezt teszik a folyóval.
Jobb, ha idejönnek.
Azon a hétvégén jöttünk ide felépíteni...
Elviszlek titeket a kereskedelmi állomáshoz.
Rendben.
- Rendben. - Hozzam?
MI'KMAQ HARCOS
Itt kezdődött minden, ami a terület elfoglalását érinti.
Aznap a nők voltak itt.
Elhoztuk magunkkal az egyezmény szövegét, ami egy tekercsen volt.
Kitekertük, felmutattuk nekik,
és elmondtuk azt a pontot,
az 1752-es egyezmény 4. pontját, amely szerint...
„Ha az indiánok úgy döntenek,
kereskedelmi állomás épül a Shubenacadie-folyón.”
Egymásra néztünk, és azt mondtuk, úgy döntünk.
Amint felér az ember a lépcsősor tetejére, egyetlen pillantás...
Egy pillantással, azonnal rájön, hogy miért vagyunk itt.
Ez a folyó szent számunkra.
Ez a folyó a népünk szupersztrádája.
Ez kötötte össze a területeinket.
Az idők kezdete óta.
Ma is ez a szerepe.
Nem hagyjuk, hogy a cég elpusztítsa.
EGYEZMÉNYI KERESKEDELMI ÁLLOMÁS
NEMET AZ ALTON GASRA A VÍZ GÁZ
Szerintem az egyik nagyon fontos dolog az,
hogy a nők a vízhordók.
Azért az övék ez a kötelesség,
mert a nők adnak életet.
A családjainkban a nők öröklik azt a hagyományt,
hogy a víz szent, és a felelősségünk.
Ajándékot kaptunk,
de egyben felelősséget is.
Mivel a víz veszélyben van, az egyezményes jogaikat nem tisztelik,
és nem tartják be a környezetvédelmi törvényeket,
a Nagymamák a politikusokat vették célba,
akik a védelmükre tettek esküt.
Tartsák be az egyezményt, Mr. McNeil!
Beszéljen velünk!
- Miért nem beszél velünk? - Húzza le az ablakot!
Húzza le az ablakot! Rajta!
- Ne akadályozzák! - Dehogy.
Lépjen hátrébb, vagy letartóztatom!
- Ne akadályozzák a kocsit! - Tartsa be az egyezményt!
Tartsa...
- Beszéljen az emberekkel! - Tartsák be!
Állítsa meg az AltaGast!
Nem, ön képviseli a központi kormányt, maga viszi át ezt a helyi törvényhozáson.
Maguk mérgezik meg a vizet,
- engedik meg cégeknek... - Köszönöm.
Nem, még ne köszönje meg.
Köszönöm, hogy őszinte velem.
- Őszinte nagymama vagyok. - Örülök.
A szabályozás a jövőben...
Nem kell szabályozás, nem akarunk gázt a földbe.
Az őslakosok vezetésével és a tartománnyal együttműködve...
Miért nem működik együtt a Nagymamákkal?
Tüntessék el az Alton Gast a tartományunkból, most!
Trudeau törvényjavaslatának az elfogadását meg kell akadályozni,
mert úgy módosítana a törvényeken,
hogy az Alton Gas sós zagyot önthessen a folyóba.
Jelenleg nem felelnek meg az előírásoknak,
és a szövetségi kormány új jogszabályokat tervez,
gondolom, hogy megfeleljenek, amivel...
Segítik őket.
Igen, egyszerűen...
Újabb jele a megvetésüknek,
és annak, hogy semmibe veszik a jogainkat.
Megteszik, és már át sem akarnak verni minket. Nem is titkolják.
A Halászati Minisztérium pedig,
tudomásom szerint, azt mondja, nem léphet közbe,
amíg bele nem öntenek valamit a vízbe.
Értitek?
Mi viszont nem fogjuk hagyni,
mert túl nagy a kockázat.
A szellemet nem lehet visszazárni a palackba.
Ha a zagy bejut a folyóvízbe,
felborítja a sószintet.
Kipusztítja a halakat.
És mi lesz aztán?
Megnyitják a területeinket üzleti célra.
Mindegy, hogy az Alton Gas, palaolaj,
ritka földfémek vagy aranybányák.
Ezek a projektek mint hatással vannak az egyezményes jogainkra.
Tehát nyíltan semmibe veszik a jogainkat,
miközben az Alton Gast felmentik a törvények betartása alól.
Kanada nem nemzet.
Tegyük egyértelművé. Nem nemzet, hanem cég.
A felfedezés doktrinája.
Nem fedeztek fel semmit.
Amikor csak azt kértük tőlük, hogy adjanak rá bizonyítékot,
semmit sem tudtak mutatni.
Ezért ér folyton igazságtalanság minket ebben a rendszerben.
Azért, mert őslakosok vagyunk.
És ideje véget vetni ennek.
Ideje, hogy mi, nőként, elfogadjuk, kik vagyunk,
hogy m'kmaqik vagyunk.
Fel kell idéznünk, hogy az őseink harcoltak ezért a földért,
és fel kell ébrednünk.
Fel kell szítanunk magunkban a szellemet.
Meg kell mondanunk, hogy távozzanak. Nem látjuk szívesen őket.
Igaz? És pontosan ezt csináljuk,
elküldjük őket. Nem akarjuk itt látni őket.
Nem látjuk őket szívesen.
Tudnunk kell, hogy nemcsak itt történik ez,
hanem a világ minden pontján.
Mindenhol.
Ha megnézzük, hogy hol van hatással az ipar
az emberek életére, azt látjuk, hogy az őslakos közösségekben,
az adott országokban.
És ezeknek a cégeknek a nagy része kanadai.
Elég hatalmuk van ahhoz,
hogy megöljék az embereket,
Megvolt a hatalmuk ahhoz, hogy nagymamákat öljenek,
hogy megöljék azokat, akik a kapujuk elé álltak.
Szerintem ugyanazt csináljuk, amit Guatemalában is csináltak.
Szembeszállunk egy nagyvállalattal.
És ott embereket öltek meg.
Ha nem ismernének ennyien, velünk is végeznének.
- Igen. - Már meg is tették.
Nézzétek meg az eltűnt és megölt őslakos nők számát!
- Legyilkolták az asszonyainkat. - Így van.
Az igazságunk az, hogy nincs választásunk.
Ezek vagyunk,
mindig is ezek voltunk.
Benne van a DNS-ünkben. A vérünkben.
Többé nem tudják megakadályozni, hogy őslakosok legyünk.
Ez az identitásunk.
Nem akadályozhatják meg, hogy megtanuljuk, hogyan vigyázzunk Földre,
hogy megismerjük a viszonyunkat.
És nem akadályozhatják meg, hogy tanítsunk.
Nemcsak a saját gyerekeinket, de mindenkiét.
Azt a jövendölést kaptuk,
hogy ha nem kezdünk vigyázni a Földanyára,
a földre, a vízre, az ételre és a gyógyító szerekre,
az állatokra, a virágokra és mindenre, ami eltart minket,
egy nap egy uncia víz többet fog érni egy uncia aranynál.
Mindegy, mennyi pénze lesz valakinek,
nem fogja tudni megvenni...
az uncia vizet, annyira drága lesz.
Nem számít, hogy van aranyad.
Az aranyat nem lehet meginni. A pénzt sem.
Ez a tanítás nem csak az őslakosoknak szól.
Az üzenet hírvivői vagyunk.
Az üzenet minden emberhez, az egész emberiséghez szól.
Annak, aki ma él, el kell tudnia mondani az unokáinak, a még sem születetteknek,
hogy mindent megtettünk a változásért,
a változtatásért,
a pusztulás és a szennyezés megállításáért,
a hatalmának megtöréséért.
Hétköznapi emberek vagyunk.
Emberek vagyunk, akiknek jogaik vannak.
Az köt minket össze veled, hogy te is így születtél.
Te is itteni vagy.
Kapcsolat fűz a földhöz.
Hiába mész máshová, itteni maradsz.
A szellemed mi'kma'ki szellem.
Remélem hogy azt, ami ma történt, magaddal viszed
a szellemedben, és ennek nagy a hatalma.
A TILTAKOZÓK ESKÜT TESZNEK A MARADÁSRA
ÁLLÍTSUK MEG AZ ALTON GAST
NE LEGYEN TÖBB ELRABOLT NŐVÉR
ÁLLÍTSUK MEG AZ ALTON GAST
A gyerekkoromban az otthonomról bennem élő tökéletes kép
összetört már egy ideje,
de rá kellett jönnöm, hogy csak nem láttam minden elemét.
A nagyvállalatok árnyéka mögött,
a kormányok mögött, amelyek nem vesznek tudomást
a leginkább kiszolgáltatott polgárokról,
mégiscsak győzedelmeskedhetett a természet és egymás szeretete.
Erőt és céltudatosságot adtak a Mozgalmár nagymamák
és minden nő, akiket megismertem az utamon.
Az igazság az, hogy az áldozatukkal együtt sem tudhatjuk,
mit hoz a jövő, sem nekik, sem a bolygónak,
ha nem érjük el, hogy mindenki, és a hatalom birtokosai is,
elszámoltathatók legyenek.
Ha nem tanulunk meg messzebbre látni önmagunknál,
hogy belássuk, ami egyvalakire hatással van,
mindenkire hatással van.
Ugyanolyan DNS-ünk van, mint a muslicának.
Össze vagyunk kapcsolva a világ minden élőlényével.
Miénk az élet ereje.
Használjuk!
EGY MAGÁNSZEMÉLY FELAJÁNLOTTA, HOGY KÖZÖSSÉGI KUTAT ÉPÍTTET,
AMELY ELLÁTJA SHELBURNE LAKÓIT TISZTA IVÓVÍZZEL.
LOUISE A VÁROSI TANÁCS ELÉ TERJESZTETTE A TERVET,
A JÓVÁHAGYÁSUKAT KÉRVE.
ELFOGADTÁK AZ AJÁNLATOT.
A MOZGALMÁR NAGYMAMÁK ÉS MÁS VÍZVÉDŐK
FOLYTATJÁK A NYOMÁSGYAKORLÁST NOVA SCOTIA VEZETŐIRE,
HOGY UTASÍTSÁK EL AZ ALTON GAST.
A LEGÚJABB HÍREKET A TWITTEREN TESZIK KÖZZÉ: @STOPALTONGAS
2019. DECEMBER 17-ÉN NOVA SCOTIA VEZETÉSE BEJELENTETTE,
HOGY NEM ELÉGEDETTEK A NORTHERN PULP JELENTÉSÉVEL,
ÉS NEM ADNAK HOZZÁJÁRULÁST AZ ÚJ SZENNYVÍZKEZELÉSI MEGOLDÁSHOZ,
AMELY A NORTHUMBERLAND-SZOROSBA PUMPÁLNÁ A SZENNYVIZET.
A CÉGET TELJES KÖRNYEZETVÉDELMI FELMÉRÉS KÉSZÍTÉSÉRE UTASÍTOTTÁK,
AMI KÉT ÉVES MUNKA IS LEHET.
A DÖNTÉS ISMÉT MEGKÉRDŐJELEZTE,
HOGY A BOAT HARBOUR SZENNYVÍZKEZELÉSI LÉTESÍTMÉNY
BEZÁR-E 2020. JANUÁR 31-ÉN.
AZTÁN 2019. DECEMBER 20-ÁN
STEPHEN MCNEIL, A TARTOMÁNY VEZETŐJE BEJELENTÉST TETT.
Kormányomnak ez volt az eddigi egyik legnehezebb döntése.
A Boat Harbour megtisztítására vonatkozó elkötelezettségem komoly volt,
nem pedig könnyelmű ígéret.
Sok korábbi kormányzat ígérte meg, hogy megtisztítják,
de mégsem tették.
Ezt nem ismételjük meg még egyszer.
A Boat Harbour törvény életbe lép 2020. január 31-én.
A Northern Pulp nem szivattyúzhat többé szennyvizet Boat Harbourbe.
Egyértelműen kijelentem,
hogy nem lesz hosszabbítás.
A feliratot fordította: Vass András