Downloaded from YTS.MX
Hva slags land er Canada?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det kommer an på øynene som ser.
Nova Scotia, Canadas hav-lekeplass.
Jeg vokste opp i hovedstaden, Halifax.
Under en time kjørestur unna i alle retninger
finner du en nydelig kyst som lar deg glemme bekymringene.
På noen måter legemliggjør Nova Scotia
det mange ser på Canada som:
Et sted å rømme til.
Som barn hadde jeg dette bildet av provinsen.
Koblet til naturen, åpenhjertet...
...og imøtekommende for alle.
Canada tar seg av folket sitt.
-Er du kanadisk? -Hva er…
Vi har helsehjelp til alle.
Homofilt ekteskap ble lovlig for 14 år siden.
Og vi er verdens andre land som legaliserer hasj.
Cannabis, cannabis
Men ser du under overflaten...
...begynner det perfekte bildet å sprekke.
Ikke noe rør! Ikke noe rør!
STOPP MILJØRASISME STØTT AAMJIWNAANG
Politikere lover én ting, og de gjør noe annet...
Vi fortsetter vår historie som kolonister.
ADVARSEL: OLJERØR
Mulighetene for å redde miljøet blir mindre for hver dag,
mens myndighetene prioriterer industriinteresser
over folkets bekymringer.
Etter alt jeg så, kunne jeg ikke unngå å bruke plattformen min
til å kjempe.
Vet du hvordan vi får folket og media til
å følge med på global oppvarming?
Jeg vil bare si
at folk, spesielt marginaliserte folk,
og spesielt folk som ikke hadde noe med dette å gjøre,
er de som lider mest.
Også i Canada.
Inkludert Canadas miljørasisme,
også i min hjemprovins.
Dette skjer virkelig.
Det skjer mest for marginaliserte folk,
og vi må snakke om det.
HALIFAX, NOVA SCOTIA
Hallo. Ingrid.
Hei, Ingrid.
Hallo. Jeg slipper dere inn.
Takk.
Jeg skal møte professor Ingrid Waldron,
hun skrev en viktig bok om miljørasisme i Nova Scotia:
There's Something in the Water.
Hyggelig.
-Takk. -Hyggelig. Ikke noe problem.
Jeg våknet en morgen på kontoret mitt og gikk på Twitter.
En ny person fulgte meg. Det sto "Liten kanadier".
Ikke "Ellen Page, skuespiller", så jeg tenkte ikke på det.
Jeg så igjen en måned senere,
og jeg hadde fått mange kommentarer.
Som aldri før.
Jeg lurte på hva som skjedde.
Så forstod jeg at det var deg!
Da begynte denne reisen.
INGRID
Miljørasisme er tilstanden,
det er problemet,
med den uforholdsmessige opplevelsen
urfolk, svarte samfunn
og andre minoriteter har av miljøfarer,
og forurensing.
Men det handler også om myndighetenes mangel på respons.
Mangelen på håndtering.
Vi vet at der du bor
har betydning for helsen din.
Postkoden avgjør helsen din.
Vi vet at noen grupper
er mindre friske på grunn av hvor de bor.
De fleste svarte i Nova Scotia bor i historisk svarte nabolag,
som er landlige samfunn,
og mange av dem er nær søppelfyllinger.
Vi vet at grupper av urinnvånere
ofte er uforholdsmessig plassert
nær disse farlige stedene.
Når man bor i skjulte, usynlige samfunn
som ofte mangler en stemme,
som er usynlige for myndighetene,
så blir man ofte ikke hørt.
Man må se miljørasisme
i sammenheng med Nova Scotias historie,
i kontekst av Canadas og Noca Scotias kolonialisme.
Canada nøler
med å kalle det rasisme.
Rasisme inngår i alle våre sosiale strukturer,
og i Canada har vi en tendens til å unngå det.
Rasisme og miljørasisme
har stor innvirkning på bakken,
spesielt med hensyn til disse samfunnene.
Det har påvirket svarte mennesker og urfolket sosialt,
økonomisk og politisk.
Når man ser på noen samfunn som uverdige...
...som umenneskelige...
...som å være uten verdi,
som ofte er måten vi tenker på ikke-hvite...
...så gir det mening på mange måter
at man ikke vil svare
på samme måte som med et hvitt samfunn fordi...
Disse samfunnene betyr ikke noe for deg, for enkeltpersoner.
Man er adskilt, for om man ikke tar seg tid
til å møte og forstå deres prioriteringer,
opplevelser, utfordringer,
så blir det aldri miljøpolitikk.
Man må lytte til disse samfunnene,
og det er det som ikke skjer.
Hvis du ser på et kart over Nova Scotia,
og du markerer stedene der svarte og urfolk holder til,
og så markerer du deponier og giftige industrier,
ser man en skummel trend.
Jeg skal høre med noen nabolag om hvordan miljøbyrdene
påvirker folks liv.
SHELBURNE
Først drar jeg til byen Shelburne,
omtrent 20 minutter unna der noen av familien min er fra.
Sett av mange som en liljehvit kystby...
...byen hadde den største befolkningen
av frie svarte mennsker i Nord-Amerika.
Deres etterkommere bor nå i sørenden av Shelburne.
Men fra det øyeblikket de bosatte seg her for 250 år siden,
fikk svarte borgere aldri samme behandling
som sine hvite naboer.
Det er fortsatt realiteten.
Et deponi ble plassert i byen på 1940-tallet
plager fortsatt beboerne
mange år etter det ble stengt.
Jeg skal snakke med lokalaktivist Louise Delisle for å finne ut mer.
Hei, du liker hunder.
Hei, kjære!
-Det er fint her. -Jepp.
Det er vakkert her.
Familien min er fra Lockeport.
-Det har jeg hørt. -Ja.
-Jeg har ofte... -Jeg kjenner noen...
Kjenner du Fred Page?
-Fred? Nei. -Nei.
-Faren min var Dennis Page... -Fra Lockeport.
Dennis Page, Lorie Page.
-Jeg kjenner Lorie Page. -Ja.
Jøss. Zack er alltid sånn:
"Fetteren min, fetteren min."
-Å, Zach Page. -Jeg kjenner Lorie.
-Å, ja. -Ja.
-Fint.
LOUISE
Fra da de svarte lojalistene kom hit
har vi vært som tjenere.
Vi kom hit med et løfte
om noe bedre, fordi vi var slaver.
Mange ble ulovlig smuglet,
og noen kom på skip til havnen,
vi er deres etterkommere.
Jeg føler meg beæret
av å være en del av den sterke familien
av svarte lojalister.
Tidlig på 40-tallet begynte de å samles.
Du vet hvordan folk er.
De samles rundt familien og sånn.
Og folk begynte å bygge hjem nær hverandre.
På slutten av 40-tallet...
...ville de lage...
...et deponi.
Der alt endte. Ingenting ble sortert.
Alt søppelet fra områdene,
byen og kommunen, alt endte opp der.
Søppel fra sykehuset.
Det kunne være kroppsdeler.
Det var ting fra marinebasen,
vi vet ikke hva som endte der.
Ting fra verftene, som maling og olje.
Gamle biler.
Mat fra butikker,
dyr ble dumpet der,
døde dyr.
Hva som helst...
...ble dumpet der.
De måtte bli kvitt den fordi den var som et fjell av søppel.
Så de satte fyr på det.
Det brant i dagevis...
...og det var en fryktelig duft.
Og røyken
dekket deg.
Man kunne ikke åpne vinduene.
Jeg husker at...
...noen sa: "Dyngna brenner."
Først begynte måkene å hyle.
Så forsvant de.
Så kom røyken som en svart sky.
Og så soten,
når det ga seg, eller det begynte å regne,
ville alt være dekket av sot.
Jeg stod opp og skulle på skolen,
men vi var heldige om vi kom frem
uten å lukte av en slags...
...kjemisk krigføring.
Og så kom vi til skolen
og læreren sa:
"Vasket du deg i morges?"
Det var grusomt.
Vi har drukket vann
vann fra bekker og brønner i dette området
i generasjoner.
Hvem vet når søppelet har lekket ut i brønnene våre?
Hvem vet?
Når du snakker om...
...hvordan miljørasisme har påvirket dette samfunnet,
det har...
Det tar livet av oss.
Vi satte den ikke der.
Familiene våre ba ikke om den.
Og nå må vi ligge i det de redde opp,
ved å miste våre kjære.
De er borte.
Det er så mye kreft i våre nabolag,
og folk sier: "Det er kreft overalt."
Men i dette området
har vi mye mer benmargskreft.
Folk dør av det her.
Hvorfor?
På grunn av søpla.
Moren min er der. Hun sitter der.
Og dette er... Vi er i hagen.
Det er meg med flettene mine.
Søt.
Hvor var du i familien?
-Var du... -Den eldste.
Det er min bror, Robert.
Robert her. Dette er en som...
Han og... Han døde av kreft.
Det er min søster, Babe, som har benmargskreft.
Og min yngste bror, Frank.
Det er oss.
Det er onkelen min som nylig døde av kreft.
Han døde for to år siden.
Etter at faren min døde av kreft,
trappet han opp og var farsfiguren.
Men de er døde.
Jeg vil ikke...
Jeg vil ikke såre noen,
men jeg vil si sannheten.
Det er greia, ikke sant?
Det er vanskelig,
spesielt når man snakker om rasisme og diskriminering.
Et par haner.
Det svarte nabolaget begynner her.
Vi tok en brønnprøve i nabolaget.
Menneskene her hadde...
...store mengder arsenikk i vannet.
Det er et lite samfunn.
Familien mistet folk...
...til kreft.
Denne mannen er diagnostisert og vil nok ikke leve mye lenger.
Han har lungekreft.
Han som bor her.
Veldig hyggelige folk her.
Du skulle fått møte dem,
men jeg sa ikke at vi kom, så det bør vi nok ikke.
Brønnene deres er forurenset.
De kan ikke drikke vannet.
Hennes ektemann døde av kreft.
Hun bor der alene.
Denne damens mann døde av kreft.
Men hun gikk videre.
Fant en ny. En hyggelig mann fra Newfoundland.
Hele familien som bodde her
døde av kreft.
Det tilhører nå noen andre
flyttet inn i nabolaget og prøver å fikse det, leve i det.
Men alle som bodde i det huset døde av kreft.
Denne damens mann døde av kreft.
Hun er ganske syk av kreft selv.
Mannen som bygget dette huset, han og kona døde av kreft.
Datteren deres bor i Birchtown nå.
Hun hadde kreft, hun overlevde.
Men...
De to andre sønnene døde av kreft.
Ja.
Ikke bra.
Dette... Dette huset her...
...er nærmest
deponiet.
Denne unge damen
måtte flytte hjem hit
og bo her.
Moren døde av kreft. Faren døde av kreft.
Og hun er der nå. Hun har fem barn i huset.
Hun har ikke noe annet sted å bo.
Så hun måtte flytte tilbake dit.
Og du kan, gjennom de trærne,
se hvor deponiet begynte.
Det er ikke langt.
Ja. Vi lekte i skogen.
Ja.
Ikke bra.
Ellen, vil du gå ut og gå opp?
Kan vi gå til deponiet?
Der er et skilt med "Adgang forbudt."
Men jeg kommer meg inn.
Dette er Mr. Clyke.
Mr. Clyke er veldig eksentrisk.
Mr. Clyke har fått diagnosen...
Han er nok den eldste svarte mannen i dette nabolaget.
Jeg vet ikke om han er hjemme.
Hva?
Hva gjør du?
-Dette er Mr. Clyke. -Ja, Ron Clyke.
Dette er Ian.
Ian hva?
Ian, jeg vet ikke hva...
Daniel.
-Daniel. -Ian Daniel.
-Se på alle kameraene. -Jeg vet det.
Og se på meg.
Du ser flott ut.
-Jeg heter Ellen. -Hva?
-Jeg heter Ellen. -Ellen. Ellen hva?
-Page. -Page.
Ellen vil snakke om deponiet.
Ja, og vi snakket.
Vi snakket om...
...røyken, soten, asken og alt det der.
Og hva vi vil ha.
Ja.
Fordi alle er døde. Fordi du er den eldste nå.
-Jeg tror det. -Ja.
Den eldste mannen, ikke sant?
Ja, for Wally Davis er rundt 70.
Wallace, ja. Wallace er…
Selv han behandles.
Wallace blir behandlet for lungekreft, ja.
Jeg drar denne uka.
Drar du denne uka?
Neste fredag.
Neste fredag. Se hvordan det går.
-Ja. -Ja.
-Jeg blir sjekket. -Ja.
Én gang i året.
Ja. Tror du deponiet hadde noe med kreften å gjøre?
Hvem vet?
Hvem vet, ja.
Ikke sant?
For hele nabolaget har det.
-Ja. -Ja.
Alle mennene er borte, ikke sant?
Frank, Seldon og Ed, og din venn Ed,
de er vel døde?
-Og Bern Bruce og Shirley. -Og Bern og Shirley, ja.
Vi skal gå bort og vandre litt.
Vi skal snike oss langs gjerdet.
Der går det en sti.
Ja, vi går langs stien.
DEPONIET STENGT 3. DESEMBER 2016
Jeg håper... Jeg håper...
..at om noen får noe av dette...
...så håper jeg...
...at folk lærer å være miljøbevisste.
Så slipper man deponi.
Hadde det ikke vært fint
om vi fant en måte...
...der alt vi trenger kan...
...bli brukt Igjen og igjen?
Det hadde vært fint!
Så slapp vi dette problemet,
med at folk dør av ting vi har fortært og...
...brent.
Deponiet ble stengt i 2016.
Når man går rundt i dag,
bortsett fra spredte rester,
ser man nesten ikke hva det var.
Det urovekkende er hva som ligger begravet,
og hvordan det påvirker vannet og jorden i nærheten.
Det må være skremmende
å tenke: "Er det i vannet?
Har det nådd vannet? "
Gudskjelov at vi tester vann,
og vi drar hjem til folk.
Jeg har snakket med folk og sagt:
"Dere må teste brønnen.
Jeg er her. Vi kan gjøre det."
Folk blir bevisste på det
fordi de fikk resultater
om at det er noe i vannet.
Enten det er fra deponiet eller ei...
Vi vet at vannet vårt gjør deg...
Har man koliform og E.coli i brønnen,
i vannet man bruker til matlaging, til barna
og mannen, tilå pusse tennene med
og å bade med og alt.
Finner man ut at det er noe galt med vannet,
så er det livet ditt.
Det er livet ditt.
Hele livet ditt.
Vi har en gudegitt rett på rent vann.
Man burde ikke måtte kjempe for det, ikke gå så langt.
Vi burde... De som vi stemmer på her
burde slåss med oss
for rent vann.
Men våkne.
De er ikke... De tenker ikke på det.
Det er ikke viktig, for det påvirker ikke dem.
For de har det de kaller rent, flyttbart vann
fordi de har byvann.
Vi har ikke det.
Vi har ikke det alternativet.
Vi får ikke si:
"Jeg vil ikke bruke den brønnen mer,
fordi den er forurenset,
så jeg bruker byvannet."
Vi kan ikke.
De har... Det er ikke praktisk
å legge rør for å gi oss rent vann.
Hvorfor er dette nabolaget mindre verdt
enn andre nabolag?
VELKOMMEN TIL SHELBURNE
GRULLAGT I 1783
De siste par årene har Louise kjempet
og presset myndighetene til å vedta miljørettigheter
som garanterer et sunt miljø for alle beboere,
spesielt for marginaliserte grupper.
Men lokale politikeres respons har vært opprørende.
Rasismen lever fortsatt i beste velgående.
Om vi ikke snakker om den og identifiserer den,
vil den aldri forsvinne.
At jeg snakker ut om det
har skilt meg fra noen medlemmer i mitt samfunn,
fordi de ikke vil snakke om det.
Du nevnte ordføreren.
Ja. Der er svaret mitt.
Ordføreren.
Hva gjør ordføreren?
Ordføreren mener at jeg ikke har rett til å snakke.
Hvorfor det?
Fordi hun...
Hun har sagt til meg:
"Samfunnet vil ikke at du skal snakke om det.
De bryr seg ikke. "
Jeg beklager.
Jeg skal si det.
Det er...
Det er min gudgitte rett til å si
at du ødelegger familien min, samfunnet mitt,
og det er fordi du bestemte deg
for å dumpe søppelet ditt i hagen min.
Beklager.
Men sånn er det.
Enten hjelper du oss, eller så står du imot oss.
Når det blir valg,
kommer de inn i nabolaget og lover oss alt mulig.
"Vi skal gjøre ditt og datt,
vi gjør dette for dere."
Og folk stoler på det.
Mitt folk stoler på folk.
Og de stemmer på dem, og disse folkene...
Kan du ikke ta vare på naboen din...
...eller folkene rundt deg, eller familien din,
hva er da vitsen med deg?
Hvorfor er du her?
Om du ikke bryr deg om dine søsken,
eller noen...
...hvorfor gidde?
Hvorfor står du opp på morgenen?
Bare for deg? Så ensomt.
Om det er det de lever for.
Ikke sant?
Kjærligheten til andre må komme først.
Vi må stille opp for hverandre.
Vi går bare én vei.
Treffer vi ikke første gang,
får vi ikke en ny sjanse.
Så om jeg må forsikre meg om
at naboen min er frisk,
og om det er noe jeg kan gjøre for å sørge for det,
så gjør jeg det.
Å installere en brønn for å skaffe rent drikkevann
på et sted Louise foreslår,
vil koste rundt 10 000 dollar.
Bare i år budsjetterte byen 35 000 dollar
til sin årlige grunnleggerfestival.
Bare tre timer lenger nord
har urbefolkningen i Pictou Landing
et giftig problem som følge av myndighetssvikt.
PICTOU LANDING
Mi'kmaq-folkets pågående kamp
reflekterer en kamp
mellom urfolk og myndighetene
som har pågått fra Canada ble kolonisert.
Folkemord, føderale agenter som angriper og katolske internatskoler
har tatt fra Mi'kmaq
mye av jorda og kulturen de en gang hadde.
I dag har de også en miljøkatastrofe
som har plaget dem i over 50 år.
CBC - LAND AND SEA
Boat Harbour, Nova Scotia.
Tusenvis av fisk gisper etter pust og dør.
De fleste som så disse bildene på nyhetene, ble forferdet.
Hvordan kan det skje?
Men disse bildene er de siste i en lang historie med forurensning.
Hallo!
-Hyggelig å møte deg. -I like måte.
-Kom inn. -Beklager.
GPS-en bare...
Plutselig satt jeg fast i gjørmen.
Jeg visste at det var en traktorvei. "Veien stengt. Hmm. "
Ja.
MICHELLE
Forforurensning, det vi nå kjenner som Boat Harbour
ble kalt A'Se'K.
A'Se'K betyr "det andre rommet".
Det var stedet vårt folk rømte til
da indiangeragentene kom
for å samle barn.
De rømte til A'Se'K.
A'Se'K,
som en av våre eldre sier det,
var som en forelder for dem.
De beskyttet ham.
De matet dem da de var sultne.
De fikk ly, og da...
...bruket kom i 1965,
og startet den bestemte planen om...
...å infiltrere landet vårt,
og A'Se'K...
...ble det tatt bort.
Det ble tatt bort.
I 1965 ønsket Scott Papir Company
å bygge en masse-og-papirfabrikk i Nova Scotia.
De visste nøyaktig hvor.
Byen Pictou.
Dere har tilsvarende...
Konsulenten dr. John Bates
valgte ut stedet noen år tidligere.
Dette foreslo han:
Scott Paper bygger en papirfabrikk.
Fabrikkens avfall ble sendt under Pictou Harbour
og dumpet i Boat Harbour.
Til slutt ville avfallet ende i havet.
Da det ble foreslått,
var ikke dr. Bates konsulent lenger.
Han var sjefen for Nova Scotias vanndirektorat.
Alt var klart for en lukurativ avtale
mellom Scott Paper og provinsen Nova Scotia.
Myndighetene skulle ta seg av avfallet
og de kjøpte opp landområder.
Det eneste problemet var indianerne.
Vanndirektoratet kontaktet min bestefar,
som var høvding, og rådet,
og sa: "Vi vil få en fabrikk hit.
Ikke tenk på det.
Alt blir bra. Det blir en ferskvannssjø.
Det vil ikke påvirke noe. "
Det var dokumenterte bekymringer for påvirkningen på miljøet,
innvirkningen på fiskeriene, så de formidlet bekymringene
som våre ledere hadde gjort i tiår.
Dda de fant ut at vi bekymret oss for de tingene,
sa de: "Vi tar den på en tur."
De dro og tok bestefaren min
og en annen rådmann, Martin Sapier,
til et sted i...
...New Brunswick,
som ikke engang var et behandlingsanlegg
som det de ville bygge.
Mr. Wigglesworth kom,
tok oss til St. John's eller Lancaster,
til en fabrikk.
HØVDING MICHELLES BESTEFAR
Han viste at vannet ikke var misfarget og at det ikke luktet fælt.
Vannet var ikke misfarget.
Misfarget.
Det var ingen duft fra fabrikken.
Denne røyken er fra fabrikken i St. John.
Indianerne ble ikke tatt dit.
De fikk se et vannbehandlingsanlegg
for vanlig kloakk noen kilometer unna.
Det var jo lureri.
De kom med noen løgner,
prøvde å få dem til å forstå
at det ikke ville påvirke området. En innsjø.
Man skulle kunne nyte stedet,
kunne gjøre de tingene man ville.
Men de hadde betingelser.
Avtalens betingelser ble ikke overholdt.
De ville vite...
...hva som ville være følgene,
men det fikk de ikke.
Det eneste de fikk
var 60 000 dollar.
Å gi 60 000 dollar til en undertrykt minoritet
som hadde lidd
med internatskoler og...
Det var mye.
Jeg kan tenke meg hva bestefar tenkte.
"Jeg gjør... Herregud.
Miljøet blir ikke påvirket.
Jeg føler for landet.
Jeg føler for... Jeg hjelper.
Ingenting galt vil skje."
Bestefaren min, der i New Brunswick,
med Martin Sapier,
skrev under på et papir.
HØVDING
Et papir. Da hadde de ham.
Indianerne sa fra seg rettene til Boat Harbour
for rundt 65 000 dollar.
To år senere var fabrikken i gang.
Og avfallet strømmet inn i Boat Harbour.
De drepte ale fiskene,
og dagen etterpå, langs hele bredden.
Døde fisker, krøkle, seler og alt som levde der.
De drepte dem over natta.
Dette var innen en uke av oppstarten.
Tre-fire dager etter de begynte.
Ja. Drepte alt.
Bare tenk på den sorgen han følte
da han innså at Boat Harbour var død.
Han døde i den tro at det var hans feil.
Og han gi videre...
...den skyldfølelsen til barna sine og familien
og hvordan tålte de...
Da får man...
Det er en rundgang som må stoppes.
Hvordan ville familiens liv være...
...om det ikke skjedde?
Bestefar og bestemor fikk 13 barn.
Bestefare døde ung, sent i 40-åra.
Min mor og min tante lever fortsatt.
Alle andre har dødd av kreft.
Eller selvmord.
Alkoholisme og dop tok førersetet.
Så jeg lurer ofte på om dette ikke skjedde,
ville vi ha hatt en sjanse...
...til å leve sånn...
...at vi kunne blitt gamle sammen?
Jeg skal vise dere avløpsvannsanlegget...
...på Simpson's Lane.
Ikke langt unna nabolaget.
Dette er inngangen til behandlingsanlegget
som har vært her siden 1967.
Det er dette som kommer rett ut av fabrikken.
Rått, ubehandlet avløp.
FARE: DYPT VANN
Det ble dumpet rett inn i landet vårt.
De hadde ikke noe behandlingsanlegg,
så røret gikk rett ut.
Det er trist å komme hit.
Dette lukter nabolaget vårt.
Noen ganger går man inn i bygningene våre,
og kjenner at det sitter i veggene.
Dette er luftblanderne.
De skal tilsette oksygen i vannet, som er ganske trist,
men de sa at det ikke ville påvirke noe...
...og vi endte opp sånn.
Dette koker over i vårt samfunn,
så ikke bare lider vi
av å vite at dette skjer med vannet,
men se på lufta vår.
Ja.
Det...
Det er trist.
Er du bekymret for din helse?
Merkelig at du sier det,
for når jeg vet hvor jeg kommer fra,
og familien jeg kommer fra,
ventet jeg ikke å leve lenge.
Jeg blir 41 neste uke.
Og...
...å vite at alle døde så unge...
Jeg har alltid følt at
jeg ikke ville få mulighet til å bli gammel.
Noen ganger tenker jeg det.
Sorg, og jeg sier det ordet ofte,
for hvordan ellers beskrive det?
Den tar mange former.
Det... Det...
Hvordan tåler man det?
Hvordan ville du tålt det?
Var du bekymret for
at lagunen var så nær indianerreservatet?
Den gjorde ikke dem noe vondt.
De var ikke i vannet, de bodde ikke i vannet.
De kunne se vannet.
Og... Hva så?
Dette er noen av de vi har mistet
siden fabrikken ble åpnet.
Ja.
Man ser tydelig at...
De dør unge. Ja. Det er sant.
Jeg liker ikke å telle de døde.
Vi fikk mange.
Det er mange som burde ha levd.
De burde ha vært her.
De burde kjempe sammen med oss.
De burde få se slutten på...
...forurensingen av vannet.
Men de får det ikke.
Vi ville minnes det.
De skal være her.
De ser hva som skjer.
De blir stolte.
En påminnelse.
Det minner meg på hvorfor jeg gjør dette.
Fordi...
Nok er nok.
I 2014 nådde spenningene bristepunktet da fabrikkens rør ble ødelagt,
og lekket 47 millioner liter giftig og ubehandlet avfall ut i området...
...på Mi'kmaq-begravelsesområder.
Myndighetene hadde lovet å stenge Boat Harbour,
men holdt aldri ord.
Michelle og folket hennes handlet
og laget en blokkade,
de nektet å dra før Boat Harbour var stengt,
og provinsledelsen måtte endelig handle.
Siden juni 2014
ble det mye medieomtale
rundt vår fredelige demonstrasjon
under avløpslekkasjen
fra røret.
Vi var på frontlinjene. Lei.
Vi var så lei av at dette fortsatte å skje.
Avløpet har vært en byrde siden...
I 50 år har det skadet oss.
Det ble samtaler.
Lederne møtte myndihetene
ofte og prøvde å finne en løsning
på det som skjedde.
Vi møttes i gymsalen vår,
og lederne kom og sa:
"Vi har snakket med myndighetene,
dette sier de."
Men vi stolte ikke på det.
Regel nummer én er at tilliten er brutt
av flere regjeringer,
mange løfter var brutt
opp gjennom hundrevis av år.
Det var problemet.
Vi måtte finne ut
om de snakket sant.
Vi var heldige og ble enige,
men vi var ikke helt fornøyde med avtalen.
De skulle endelig anerkjenne ødeleggelsen
og de skulle foreslå en stengingsdato
av avløpsbehandlingsanlegget.
Datoen de foreslo var ikke den vi ønsket.
Vi håpet på før.
Datoen de ga oss var 31. januar 2020.
Vi tenkte lenge og hardt på det.
Men vi inngikk et kompromiss.
Kompromisset var ikke å stenge fabrikken,
men avløpsanlegget,
som hadde skadet samfunnet lenge.
LOV
Nova Scotias myndigheter vedtok Boat Harbour-loven,
som sier at innen 31. januar 2020
må bruken av anlegget
"for mottak og behandling av avløpsvann fra fabrikken opphøre..."
...som gir tid til to ting:
Å planlegge og bygge et nytt anlegg,
og planlegge opprydning.
Northern Pulp fikk fem år på å komme med en alternativ plan.
Men fire år senere var deres beste plan
å bygge et nytt rør
for å dumpe avløpsvannet
i Northumberland-stredet,
rett ved Pictou Landing...
Der var lukrative fiskeområder for minoriteter og andre,-
og planen skapte mye sinne.
Vi vil være glade.
Vi vil feire at noe er over.
Vi vil lege sår.
Vi vil gjøre alt det vi føler at...
...vi burde fått gjøre.
Hvordan kan vi feire når vi vet at de vil
ha et nytt rør eller et nytt anlegg
som tar det fra hagen til stua vår?
Men det som plager meg er at de sier:
"behandlet avløp."
Vi har blitt påvirket av "behandlet avløp"
i over 50 år.
Vi burde ikke måtte kjempe videre.
Vi burde ikke måtte være der
og si: "Hva faen er galt med dere?
Hvorfor vil dere legge det der?"
Hvorfor er det greit for myndighetene?
Når de vet om ødeleggelsen vi har opplevd.
Historien vår.
Vi... Vi vil aldri bli fri fra det.
FØLG LOVEN
Tidlig 2019 kom Pictous innbyggere sammen
for å minne folket om stengingsdatoen i 2020.
Rommet var fult av optimisme
da Pictou Landings urfolk startet nedtellingen på ett år
til at behandlinganlegget skal stenges.
Vi vil ha et rent miljø.
Sammen vil vi gjøre ting riktig, det handler dette om.
Denne datoen er så viktig, ikke bare for vårt folk,
men for alle.
"Jeg vil at barna mine skal kunne svømme og fiske i Boat Harbour
på min alder.
De skal få barndommen jeg ikke fikk."
Samtidig som folket feiret,
hadde Northern Pulp en egen samling.
Uten et alternativ for behandling,
og i håp om å unngå å stenge fabrikken,
ba de om å få holde anlegget åpent lenger.
Vi har det samme målet
og det er at Boat Harbour skal vende tilbake til naturlig stand.
Vi trenger mer tid for å ha tid og aktsomhet
til å gjøre alt nødvendig,
fra miljøvurdering
til byggingen, og igangsetting av dette nye anlegget.
I dag skulle være en feiring,
men bare én time før arrangementet,
ba Northern Pulp Mill om en utsettelse av fristen
for å stenge Boat Harbour-anlegget.
Høvding Paul sier at kunngjøringens tidspunkt er skuffende,
og at en utsettelse ikke er akseptabelt.
De visste det i 2015,
og hadde de brukt tiden godt,
heller enn å reagere på nyheten,
ville de ha kommet lenger.
Stephen McNeil, lederen av Nova Scotia
og den første lederen som var streng om stengingsdato,
så også ut til å gi etter.
Vi ga dem fem år, og jeg har vært veldig tydelig
på at 31. januar 2020 er fristen.
Jeg har også sagt til folket og til dette firmaet
at om de finner en løsning sammen
og kommer frem til en utsettelse,
vil jeg vurdere det.
Heller enn å manne seg opp og si:
"Nei. A'Se'Ks myndigheter har en lov om å stenge 31. januar 2020.
og vi skal gjøre det, "
valgte de å...
...bruke oss som syndebukk.
"Vi kan kanskje, om Pictou Landing går med på det..."
Det var urettferdig.
Det var urettferdig for oss.
Hadde det vært et ekte forhold...
...som de skryter av,
ville de ha sagt "31. januar i 2020.
Vi lagde loven, vi holder oss til den,
dermed basta."
Det gjorde de ikke.
Jeg vil bare tro på noe,
og...
Og nå tror jeg på 31. januar 2020.
Jeg håper bare at folk forstår
at vi ikke gjør dette for å skape vansker
og for å plage andre.
Vi gjør det fordi vi trenger en fremtid.
Vi må være knyttet til landet.
Vi må ha et bærekraftig miljø,
for barna våre,
for våre barns barn.
Vi gjør det fordi det er meningen at vi skal gjøre det.
Poenget er at vi er lei av å være syke.
Og vi håper vi får leges.
Vi håper vi leges etter alt dette,
men det er et sitat jeg alltid går tilbake til:
"Du kan ikke leges
i samme miljø som gjorde deg syk."
Så om vi skal leges, må vannet slutte å flyte.
Om eller når vannavløpet stopper,
krever et mye oppryddingsarbeid
anslått å ta opptil fem år
og koste over 200 millioner dollar,
for å fjerne giftstoffer som kvikksølv.
Håpet er at området til slutt vil komme tilbake
til noe lignende den opprinnelige tilstanden.
Vi har allerede begynt å snakke om...
...hvordan Boat Harbour ville se ut...
Hvordan ser den ut i fremtiden?
Hva vil vi se når vi besøker A'Se'K,
når vi kan ta det tilbake?
Vi kaller det Boat Harbour,
men det er forurensningsnavnet. Boat Harbour er forurensningsnavnet.
Det var A'Se'K,
så hva vil vi se i A'Se'K?
Vi snakker om naturen og om
å kunne komme sammen med landet igjen.
Noe så enkelt kn helbrede folk.
Jeg vil at bestefar skal finne ro.
Jeg vil at alle krigerne før oss skal finne roen.
Jeg vil at de skal være stolte
av at vi kjempet til siste slutt.
Mens Michelle og hennes folk kjemper
for Boat Harbours stenging,
kan historien gjentas bare en time unna,
ved at myndighetene påvirkes av bedrifters interesser,
igjen på bekostning av et urfolk,
som bringer meg til siste stopp,
byen Stewiacke.
De kjemper for å forhindre det.
AltaGas Corporation vil bygge
et underjordisk lageranlegg på ikke-overdratt Mi'kmaq-område.
AltaGas fant underjordiske saltgrotter nær Shubenacadie-elven
som kan lagre naturgass.
For å gjøre det
vil de løse opp hulens saltlagre med elvevann
og dumpe saltvannsblandingen i elven,
opp til 3000 tonn per dag.
Saltoppløsningens saltholdighet
er seks ganger høyere enn det som anses som trygt for fisker.
Lokalsamfunnets ledere er ikke fornøyde.
Fellesskapet er ikke fornøyde.
Spekne'katik-bandet er imot prosjektet.
Høvding Rufus Copage sier at de siste miljørapportene
ikke ble forklart til rådet.
Jeg ville snakke med dem,
men myndighetene vil ikke gi oss mulighet til det,
så vi må nok kjempe.
De har aldri gjort dette før noen steder.
Hvorfor vil de gjøre det i lille Nova Scotia?
Hvorfor vil de gjøre det i elven vår
er barna våre fisker hvert år,
der de får maten sin fra,
der samfunnet har samlet seg
i mange generasjoner?
Det ekte sikkerhetsproblemet er Alton Gas.
RESPEKTER TRAKTATRETTER
Jeg skal møte lokale Vannbeskyttere
i Sipekne'katik-distriktet,
som er kjent som gressrot-bestemødre.
De leder motstanden
for å forhindre en miljøkarastrofe
og et brudd på deres traktatretter.
HVA MED SANNHET OG FORSONING?
Og flere av dem ble arrestert bare dager før besøket vårt.
STØTT VANNBESKYTTERNE
Mi'kmaq-kvinnene sier de beskytter landet og vannet,
og da de ikke dro frivillig, ble de arrestert
for ringeakt for besøksforbud.
De sier at bevegelsen er langt fra over.
Vi vil beskytte det hellige.
TRAKTATEKSPERT
Vi skal ikke stoppe. Merk mine ord, Alton Gas…
...dere vil ikke lykkes.
LAKSEN EIER ELVENE
ELVER AV MULIGHETER
MIDT MELLOM EKVATOR OG NORDPOLEN
Jeg skal møte Dorene og Michelle, to av Vannbeskytterne.
VANNBESKYTTERE
De tar meg til Alton Gas' hovedport
hvor de har aktivt forstyrret prosjektet.
GRESSROT-BESTEMØDRE
Vi skal til...
...Alton Gas-porten.
Der de arresterte damene, ja.
De tok av tobakksbåndene.
-Ja, det gjorde de. -Å, nei.
Jeg vil spørre dem om det.
Hvorfor er politiet her?
Jeg vet ikke.
Over de siste fire årene
har dette vært motstandens front,
med nesten daglige konflikter.
Jeg kom for å se tobakksbåndene,
bønnebåndene som var på porten.
Det var en seremoni.
Vi satte opp båndene i seremoni.
Vi prøvde å respektere dem.
Vi holdt den andre siden opp og dobbelttapet dem.
Du kan få dem nå.
Ken jeg bare ta den? Jeg kan ta dem selv.
Jeg kan ikke slippe deg inn.
Jeg kan gi dem til deg.
Det er ikke riktig. Det er respektløst.
AltaGas endte opp med å opprette et utpekt protestområde
for å hindre dem i å forstyrre inngangen.
Så dette er buret vårt.
Dette er protestburet de bygget.
Jeg går ikke inn i buret.
For ånden min går ikke i det buret.
"Fredelige demonstranter kan bruke dette området
på dagtid for å opprettholde et trygt og rent område for alle.
Fjern alt søppel.
Ikke parker, slå leir eller lag bål.
Merk at bruk av alkohol og narkotika er strengt forbudt. Takk. "
Nivået av uvitenhet og mangelen på respekt
som ligger i ordene...
Hva gjør dere her?
Vi snakket med dem om båndene.
Vi er bekymret.
POLITI
Jeg kjenner dere ikke igjen.
Ansiktene deres.
Jeg gjenkjenner dette.
Men ikke ansiktene deres.
Provinsen bruker my penger...
...på å tillate og hjelpe de ekte skurkene.
Kriminaliseringen av vårt eget folk..
...har ikke blitt snakket om.
De ekte skurkene er selskapet som vil komme
og dumpe salt i elven.
De er skurkene, men de blir beskyttet
av politiet. Det er...
...utrolig urovekkende.
Se, enda en!
Dorene tar oss med til de andre bestemødrene
på deres andre motstandssted:
traktatens hus,
der hun ved et uhell snublet over starten på Alton Gas-byggngen
for tre år siden.
Ved å bygge huset
bruker Vannbeskytterne deres traktatretter og okkuperer området
så selskapet blir forsinket
og ikke kan jobbe på Mi'kmaqs område.
Dette er en offentlig vei.
Og det var en gravemaskin her
som fylte igjen diken.
Jeg løp opp og spurte dem hva de gjorde,
og de sa "Å, du skal ikke være her.
Det er en byggeplass.
Og vi måtte bygge opp diken
etter ordre fra miljøministeren."
Jeg sa: "Hva? Beordret hun det?"
Jeg sa: "Når beordrer hun deg å reise hjem?"
Jeg gikk til elva
og ofret tobakk og ba.
To sikkerhetsvakter kom bak meg
og de sto der mens jeg sang for vannet.
Og så eskorterte de meg tilbake til bilen min.
Da la jeg ut den videoen
som viste gravemaskiner og bygging her.
Jeg sa til folk: "Dette gjør de med elven.
Dere bør komme."
Den helgen kom vi og bygget...
Jeg følger deg til traktathuset.
Greit.
-Greit. -Skal jeg ta dette?
VANNKRIGER
Her begynte okkupasjonen av området.
Kvinner var her den dagen.
Vi hadde også en kopi av avtalen vår som var rullet opp som en rull,
og vi rullet den ut og ga den til dem
og vi sa, vi gjentok klausul
nummer fire i vår traktat fra 1752 som sier:
"Om indianerne vil det,
skal et hus bygges ved elven Shubencadie."
Og vi så på hverandre og sa "Vi vil det."
Straks du kommer til toppen av trappen, vil bare ett blikk...
Ett blikk vil gjøre at du forstår hvorfor vi er her.
Denne elven er hellig for oss.
Denne elven er vår nasjons motorvei.
Den koblet hele territoriet vårt.
I all evighet.
Og det fortsetter vi med.
Vi lar ikke dette selskapet ødelegge det.
TRAKTATHUSET
INGEN ALTON GAS VANN ER GASS
Noe av det jeg mener er viktig,
er å vite at kvinner er bærere for vannet.
Og grunnen til at kvinner får dette ansvaret
er at kvinner er livsgiverne.
Det overleveres til kvinnene, kvinnene i familiene våre,
at vannet er hellig og vårt ansvar.
Vi får en gave,
men vi har også fått et ansvar.
Med vannet deres truet, traktatrettene krenket
og landets miljølov ignorert,
har disse bestemødrene begynt å konfrontere politikerne
som skal beskytte dem.
Overhold traktatene våre, Mr. McNeil!
Snakk med oss!
-Hvorfor snakker du ikke med oss? -Rull ned vinduet.
Rull ned vinduet. Kom igjen. Rull ned vinduet.
Ikke sperr for bilen.
Trekk unna eller bli arrestert. Ikke sperr. Demonstrer...
Du må overholde traktaten!
Respekter...
-Snakk med folket. -Overhold traktaten!
Stopp AltaGas!
Nei, du er politiker,
du får lovene vedtatt.
Du forgiftet vannet vårt.
-Du lar andre selskaper... -Takk.
...komme i våre... Ikke si "takk" nå.
Takk for at du er direkte.
-Jeg er direkte. -Takk.
Fremover vil reglene...
Ingen regler, ingen gass under vår rass!
Vi vil jobbe med urfolket, jobbe med provinsen...
Hvorfor ikke med bestemødrene?
Ta Alton Gas ut av provinsen nå.
Og lovverket Trudeau prøver å vedta
må stoppes.
Fordi han endrer lovverket
slik at Alton Gas kan dumpe saltlake i elva.
De overholder ikke regelverket slik det er nå,
og den føderale regjeringen foreslår å lage og designe nye regler
for å få dem til å overholde dem, antar jeg...
Flyttet dem opp.
Ja, det er...
Enda et eksempel på deres forrakt
og mangel på respekt for våre rettigheter.
De gjør det og lurer oss ikke engang.
De bare gjør det helt åpent.
Og her har vi fiskeridepartementet
som sier at de ikke kan bryte inn
med mindre noe havner i vannet.
Ikke sant?
Og vi vil ikke la det skje
for risikoen er for stor.
Man kan ikke angre etterpå.
Ikke sant? Som når saltlaken går i elva,
forstyrrer det saltnivåene.
Den vil drepe fisken.
Og hva skjer etter det?
De åpner territoriet for forretninger.
Enten Alton Gas eller fracking-selskaper
eller sjeldne jordmineraler
eller gullgruver.
Det er prosjekter som påvirker traktatens rettigheter.
Så de krenker rettighetene våre,
men gir Alton Gas unntak fra reglene.
Canada, Canada er ikke en nasjon.
Canada er ikke en nasjon,
det er et selskap.
Du vet, oppdagelsesdoktrinen.
De oppdaget ingenting.
Og hver gang vi ber dem: "gi oss beviset",
har de ikke bevis.
Derfor får vi aldri rettferdighet i dette systemet.
Vi er innfødte, fordi vi er urfolk.
Det må stoppe.
Det er på tide at vi som kvinner omfavner den vi er
som Mi'kmaqis,
husk at våre forfedre kjempet for dette landet,
og at vi må våkne.
Vi må få opp motet.
Vi må be dem dra. De er ikke velkommen her.
Ikke sant? Og det er det vi har gjort,
å be dem dra. De er ikke ønsket her.
De er ikke velkommen.
Dette skjer ikke bare her,
det skjer i alle deler av verden.
I hele verden.
Når man ser hvor industrien
påvirker menneskers liv, er det urfolk
fra de landene.
Og selskapene, de fleste av dem,
er kanadiske selskaper.
Og de har makt til
å få folk drept.
De har makt til å få bestemødre drept
og drepe de som står foran porten.
Jeg sa "Vi gjør det samme som det de gjorde i Guatemala.
Å stå foran et selskap. "
Og folk har blitt drept der.
Var vi mindre synlige, ville de drept oss.
-Ja. -De tar livet av oss.
Se på antall savnede og drepte urfolkskvinner.
-De har drept kvinnene våre. -Det er sant.
Vår sannhet er at vi ikke har noe valg.
Dette er den vi er,
og det er den vi alltid skal være.
Det ligger i blodet vårt.
De kan ikke hindre
oss i å være urfolk lenger.
Det er vår identitet.
De kan ikke hindre oss i å lære å ta vare på jorda,
hva forholdet vårt er.
De kan ikke hindre oss i å lære,
ikke bare våre barn, men alles barn.
Profetien vi lærte
var det at hvis vi ikke begynte å ta oss av Moder Jord,
ville våre land og vann,
mat og medisiner,
og dyrene og blomstene og alt som opprettholder oss,
en dag vil et gram vann koste mer enn et gram gull.
Det står at uansett hvor rik du er,
vil du ikke få kjøpe det...
...grammet vann, fori det er så dyrebart.
Samme om du har gull.
Du kan ikke drikke gull eller penger.
Så det var lærdom, ikke bare for urfolk.
Vi bærer budskapet.
Det er for alle mennesker, hele menneskeheten.
Alle som lever nå må vi kunne
å fortelle barnebarna våre og de som er ufødte
at vi gjorde alt for å skape forandring og utgjøre en forskjell,
og for å stoppe ødeleggelse og forurensning,
for å hindre det i å fortsette.
Vi er bare vanlige folk.
Vi er rettighetshavere og sitter foran dere.
Vi er knyttet til dere ved at dere ble født her.
Dere er også herfra.
Dere har den forbindelsen til landet.
Når du går i andre territorier, er du fortsatt herfra.
Din ånd er fra Mi'kma'ki.
Jeg håper du bærer med deg det som skjedde i dag
i din ånd, og det er mektig.
DEMONSTRANTER LOVER Å BLI
STOPP ALTON GAS
INGEN FLERE STJÅLNE SØSTRE!
STOPP ALTON GAS
Det perfekte bildet av hjemmet mitt fra oppveksten
gikk i knas for en stund siden.
Men jeg har innsett at jeg ikke så alle delene.
Og at bak skyggen av bedrifter,
bak staten som ignorerer
at våre borgere er sårbare,
kan en forklærlighet for naturen og hverandre vinne.
Jeg følte på makt og mening
fra gressrot-bestemødrene,
og alle kvinnene jeg møtte på reisen.
Sannheten er at, selv med deres offer,
vet vi ikke hva fremtiden har i vente,
for dem eller planeten vår,
med mindre vi stiller hverandre og de med makt
ansvarlige,
med midnre vi ser utenfor oss selv...
...og ser at det som påvirker én,
påvirker oss alle.
Du deler DNA med bananfluer.
Du er koblet til alle levende ting på jorden.
Du har livets kraft.
Bruk den.
EN PRIVAT DONASJON VILLE BETALE FOR BRØNNEN
SOM GIR RENT VANN TIL SHELBURN.
LOUISE OVERLEVERTE TILBUDET TIL BYRÅDET
FOR GODKJENNING.
DE GODTOK TILBUDET.
GRESSROT-BESTEMØDRENE OG ANDRE VANNBESKYTTERE
LEGGER FORTSATT PRESS PÅ MYNDIGHETENE
FOR Å FORBY ALTON GAS-BYGGINGEN
FØLG UTVIKLINGEN PÅ TWITTER PÅ @STOPALTONGAS
7. DESEMBER 2019 KUNNGJORDE NOVA SCOTIA
AT DE VAR MISFORNØYDE MED NORTHERN PULPS RAPPORT
OG HOLDT TILBAKE GODKJENNING AV DET NYE AVLØPSANLEGGET
SOM SKULLE SENDE AVLØPSVANN UT I NORTHUMBERLAND-STREDET.
NORTHERN PULP BLE BEORDRET Å GJENNOMFØRE EN MILJØRAPPORT
SOM KAN TA TO ÅR.
DETTE SKAPTE IGJEN TVIL
OM BOAT HARBOUR-ANLEGGET
VILLE STENGE 31. JAN 2020.
20. DES 2019
HADDE STEPHEN MCNEIL EN KUNNGJØRING
Og dette er en av de vanskeligste beslutningene
vi hat måttet ta.
Forpliktelsen om opprydding
var seriøs
og ikke noe myndighetene tok lett på.
Mange før oss sa at de ville rydde opp der,
men gjorde det ikke.
Vi vil ikke gjenta det.
Boat Harbour-loven skal følges
31. januar i 2020.
Northern Pulp vil beordres å ikke pumpe avløpsvann dit.
Og la meg være klar,
det blir ingen utsettelse.
Tekst: Helle Ulvestad