Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫בעלי ואני עבדנו בשביל כל מה שהיה לי.‬
‫אל תתקרב אליי!‬
‫בסדר.‬
‫טוב. את לא רוצה לעשות את זה.‬
‫איך יכולתי להיות טיפשה כל כך?‬
‫היי, רק רגע.‬
‫תני לי יד.‬
‫אין לי כלום! כלום…‬
‫בטח שיש לך.‬
‫גב׳ פלדמן, אולי תעשי צעד לכיווני?‬ ‫ניכנס ונדבר.‬
‫אני צריך יחידה לניהול משברים, ומהר.‬
‫תעיפו משם את המסוק!‬
‫לא!‬
‫- NETFLIX ואולפני טיילר פרי מציגים -‬
‫היי, דובון.‬
‫היי, מתוק.‬
‫את צריכה לקום.‬
‫אני יודעת.‬
‫זה גשם?‬
‫כן. הוא פסק לפני שעה בערך.‬
‫השארתי לך את המפתחות על השולחן, אגב.‬
‫מתוק, יום שלישי היום.‬
‫אתה לוקח את אימא שלך למכולת בימי שלישי.‬
‫לא, זה…‬
‫זה בסדר, אמרתי לה שאבוא הערב ו…‬
‫אני צריך להישאר בבית.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-מה קרה?‬
‫כלום. הכול בסדר.‬
‫הכול בסדר.‬
‫קחי את האוטו.‬
‫קומי.‬
‫ספר לי אחר כך, כמו שאתה תמיד עושה.‬
‫אחכה.‬
‫טוב?‬ ‫-טוב.‬
‫ועכשיו נעבור לפרשת גרייס ווטרס.‬
‫כולם מדברים על זה.‬
‫היא רצחה את בעלה, על פי החשד.‬
‫רגע. כן.‬
‫צריך להגיד ״על פי החשד״.‬
‫יש לנו פחות ממאה אלף תושבים,‬
‫מעולם לא קרה פה דבר כזה.‬
‫אבל ראית את הדיווחים ממשרד התובע?‬
‫ברור לגמרי שהיא עשתה את זה.‬
‫ג׳סמין.‬
‫אני באה.‬
‫התיק הבא שלך.‬
‫גרייס ווטרס? אני לא יכולה!‬
‫את כן יכולה.‬
‫היא מתכוונת להודות באשמה, אז זה יהיה קל.‬
‫דברי איתה ועם התובע הכללי,‬ ‫תסדירו את זה, ותגיעו לעסקת טיעון.‬
‫זה תיק בפרופיל גבוה,‬ ‫ואסור שהוא יגיע לדיון בבית המשפט.‬
‫אולי תיתן את זה לטילסה או לדוני?‬
‫הם מתאימים יותר…‬ ‫-את תעשי את זה.‬
‫זה שגרתי. את מסוגלת.‬ ‫עסקאות טיעון הן המומחיות שלך.‬
‫היא נחושה להודות באשמה,‬ ‫ויש הר של ראיות נגדה.‬
‫זה קלי קלות. לכי ותעשי את זה.‬
‫שזה יטופל עוד השבוע כדי שהתקשורת תשכח מזה.‬
‫תודה.‬ ‫-אבל רורי, אני…‬
‫לכי.‬
‫אתה מאמין?‬
‫מזל טוב, אחותי.‬
‫כולנו רצינו את התיק הזה.‬
‫אני לא מאמין שהוא נתן לך אותו.‬
‫דוני, תסתום.‬
‫אני לא מבין.‬ ‫-טוב, אבל מי שאל אותך? זה לא הזמן.‬
‫אין מה לחגוג פה, טילסה.‬
‫תראי, זה תיק חשוב,‬
‫אבל את ביחסים מצוינים‬ ‫עם התובע הכללי, נכון?‬
‫אולי זה משרת את האינטרסים שלה.‬
‫יופי.‬
‫יש לי יחסים מצוינים עם התובע הכללי.‬
‫נהדר.‬
‫כך או כך, זה עצוב. תסתכלי סביב.‬
‫ואני לא רואה מוצא.‬ ‫אם את שואלת אותי, המצב מחמיר.‬
‫ללא ספק, כל העיר מדברת.‬
‫הבוקר, בזמן שהזמנתי קפה,‬
‫שמעתי שתיים־שלוש שיחות,‬ ‫כולן על פרשת גרייס ווטרס.‬
‫מעניין. נעבור למאזין הבא.‬
‫אני בטוחה שהיא אשמה.‬
‫למה בכלל לבזבז כסף על משפט?‬
‫תקשרו אותה לכיסא חשמל ותלחצו על המתג.‬
‫בום, נפתרה הבעיה.‬
‫אנחנו מחוץ לבית המעצר הולוויי,‬
‫בו מוחזקת גרייס ווטרס.‬
‫משפטה נקבע לעוד שלושה ימים.‬
‫כידוע לרבים מכם,‬ ‫היא מואשמת ברצח בעלה.‬
‫- עצרו‬ ‫הכניסה בליווי סוהר בלבד -‬
‫היי, אני ג׳סמין בריאנט מהסנגוריה הציבורית.‬
‫באתי לגרייס ווטרס.‬
‫כן. גשי הנה בבקשה.‬
‫תניחי את התיק על השולחן.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב.‬ ‫-בסדר.‬
‫שבי, ותכף אחזור איתה.‬
‫סלח לי.‬ ‫-כן?‬
‫יש משהו שאני צריכה לדעת?‬
‫זה הרצח הראשון שלך?‬
‫אין לך מה לדאוג. היא תהיה כבולה.‬
‫ידיים על השולחן בבקשה.‬
‫אני עורכת הדין שלך, ג׳סמין בריאנט.‬
‫אני מהסנגוריה הציבורית.‬ ‫מוניתי ע״י בית המשפט.‬
‫אמרתי שאני לא רוצה עורך דין.‬
‫אם לא אני, יהיה פה עורך דין אחר.‬
‫השופט הבהיר את זה.‬
‫אני מבינה שאת רוצה להודות באשמה?‬
‫בת כמה את?‬
‫עשרים ושש.‬
‫איפה למדת?‬
‫בראסטין.‬
‫מכללה קהילתית.‬
‫ואז למדתי משפטים בבניוויו.‬
‫התיק שלך…‬
‫עברתי עליו בחטף בדרך הנה,‬
‫ו… אני קצ מבולבלת.‬
‫עבדת בבנק, מעולם לא חטפת אפילו דוח תנועה,‬
‫ועכשיו את כאן.‬
‫אבקש מהתובע 15 שנות מאסר‬ ‫עם אפשרות לשחרור מוקדם.‬
‫אולי אצליח למכור לו את זה.‬
‫את קתולית.‬
‫כן.‬
‫זו לא הייתה שאלה.‬
‫אני רואה את מחרוזת התפילה.‬
‫את קתולית?‬
‫בשם האב,‬
‫הבן,‬
‫ורוח הקודש…‬
‫את מתמשת במחרוזת תפילה?‬
‫כן.‬
‫אני רוצה לעבור לכלא קרוב לכאן.‬
‫אני רוצה לראות את הבן ואת הנכד התינוק שלי,‬
‫בשלב מסוים.‬
‫ואני רוצה את זה‬
‫בעסקת הטיעון.‬
‫טוב. אבדוק מה אוכל לעשות.‬
‫סוהר.‬
‫טוב. איך היא הייתה?‬
‫זה לא היה דומה למה שציפיתי.‬
‫היא הייתה כמו אימא שלי,‬ ‫ואמא שלך. היא הייתה…‬
‫עדינה.‬
‫את יודעת, במבט ראשון…‬
‫היא נראית כמו נאשמת מושלמת.‬
‫היא אפתה עוגיות לילדים,‬
‫שרה במקהלת הכנסייה, העבירה שיעורי דת.‬
‫יש פה הרבה דברים שיעזרו לך להגן עליה.‬
‫יש המון ראיות נגדה.‬
‫אבל מעבר לספק סביר? זה נסיבתי.‬
‫היא הודתה באשמה.‬
‫כלומר…‬
‫זה…‬ ‫-דוני, תירגע.‬
‫לא…‬
‫מה, דוני?‬
‫אני לא מטיל ספק‬ ‫ביכולותייך המרשימות כסנגורית ציבורית,‬
‫אבל נתנו לך לטפל בתיק‬ ‫כי הם רוצים לסגור עסקת טיעון וזהו,‬
‫כדי לא לפגוע במוניטין‬ ‫של הסנגוריה הציבורית.‬
‫אבל יהיה מביך מאוד,‬ ‫בהתחשב בפרופיל הגבוה של התיק,‬
‫אם תפספסי משהו.‬
‫מה אני יכולה לפספס, דוני?‬
‫כמו שהיא אמרה,‬ ‫מה היא כבר יכולה לפספס?‬
‫היא הודתה, נכון?‬
‫בדיוק.‬
‫בבקשה, אל תעודדי אותה.‬
‫היא הודתה בפנייך?‬
‫לא. היא אמרה לסוהרים ש…‬ ‫-את רואה?‬
‫את רואה? לזה התכוונתי.‬
‫את לא יכולה לסגור עסקה‬ ‫בלי לדעת את כל הפרטים.‬
‫אני יודעת את העובדות, טוב?‬
‫זה תיק פשוט, דוני.‬
‫עם העומס שלנו,‬ ‫אין לנו זמן וכסף להתמודד עם זה.‬
‫סוחרי הסמים שאנחנו מייצגים‬ ‫מרוויחים יותר מאיתנו, והם לא מכבדים אותנו.‬
‫אין לי כוח לדיון, דוני.‬ ‫-סליחה.‬
‫אתה תמיד עושה את זה.‬ ‫-אבל איך זה קשור למורה לדת‬
‫שאופה עוגיות לילדי השכונה?‬
‫טוב. אני מציעה שנלך.‬
‫זה הדבר הכי הגיוני שאמרת כל הערב.‬
‫תודה.‬
‫לעולם לא אתרגל לראות אנשים הולכים לכלא.‬
‫או שזה הייעוד שלך, או שלא.‬
‫תחליטי, ג׳ס.‬
‫ג׳ורדן?‬ ‫-טוב…‬
‫ניפגש מחר.‬
‫ערב נעים.‬
‫תודה לך.‬ ‫-גם לך.‬
‫הבית שלכם מקסים.‬
‫אני אדבר איתו, טוב?‬
‫אל תדאגי.‬ ‫-רק שיחה קטנה.‬
‫דוני, תזיז ת׳תחת שלך הנה!‬
‫זאת הסיבה שהם הפסיקו להזמין אותנו.‬
‫ההתנהגות שלך כרגע…‬
‫רואה למה אני מתכוונת?‬ ‫-כן.‬
‫בלתי אפשרי לנצח.‬
‫ראיתי אישה מבוגרת נופלת אל מותה.‬
‫אבל אני בסדר.‬
‫תורך.‬
‫אתה יודע, כשסיימתי את לימודי המשפטים…‬
‫חשבתי שזכיתי בלוטו.‬
‫כן.‬
‫אבל עכשיו, כשאני עוסקת בזה…‬
‫האנשים האלה‬
‫הם רוצחים,‬
‫ושקרנים.‬
‫והם גנבים, בייב.‬
‫ולהגן עליהם…‬
‫יש לי הרהורי חרטה לגבי כל זה.‬
‫באמת.‬
‫אני רק רוצה להישאר שם מספיק זמן‬
‫כדי להחזיר את ההלוואות.‬
‫אני כבר לא רוצה להיות עורכת דין.‬
‫לא, בחייך.‬
‫זאת האמת.‬
‫די.‬
‫זאת האמת.‬
‫זה הייעוד שלך.‬
‫את יודעת את זה.‬
‫אולי שתיתי קצת יותר מדי אתמול. עליי.‬
‫זאת הייתה התנצלות?‬
‫אם ככה את קוראת לזה.‬
‫לדעתי את עושה עבודה מעולה, ג׳סמין.‬
‫תודה, טילסה.‬
‫מתי תדברי עם התובע על גרייס ווטרס?‬
‫אחר הצהריים.‬ ‫-טפלי בזה.‬
‫ניפגש בבית המשפט.‬
‫ג׳סמין.‬
‫מלקולם ווטרס מבקש לפגוש אותך.‬ ‫-מי זה?‬
‫לא יודעת.‬ ‫-הוא קבע פגישה?‬
‫טוב…‬
‫מלקולם?‬
‫כן. את ג׳סמין?‬
‫כן. היי.‬
‫גרייס ווטרס היא אימא שלי.‬
‫את תעזרי לה, נכון?‬
‫בבקשה.‬
‫אני אוהב את אימא שלי‬ ‫ויודע שהיא חפה מפשע.‬
‫היא לא הייתה מסוגלת לעשות את זה למישהו.‬
‫היא לא הרגה אפילו עכבישים כשהייתי קטן.‬ ‫היא הכריחה את אבא להוציא אותם בכוס.‬
‫את חייבת לעזור לה.‬
‫היא רוצה להודות באשמה.‬
‫לא, אל תיתני לה לעשות את זה. בבקשה.‬
‫אם רק אדבר איתה…‬ ‫היא לא מוכנה להיפגש איתי.‬
‫את חייבת לעזור לה,‬ ‫או לעזור לי להיפגש איתה.‬
‫אסור שהיא תודה באשמה.‬
‫צר לי, אין לי מה לעשות.‬
‫היא רוצה להודות.‬
‫צר לי.‬
‫בשום אופן לא.‬
‫אני רוצה מאסר עולם ללא שחרור מוקדם.‬ ‫-אתה רציני?‬
‫אין לה תיק פלילי. היא אזרחית למופת.‬
‫אין לה עבירות קודמות.‬
‫בחייך. אנחנו רוצים 15 שנה.‬
‫לא מסכים.‬
‫אם היא רוצה עסקת טיעון,‬ ‫שתקבל את העונש המרבי.‬
‫מה לגבי מאסר בכלא מילסטון,‬
‫כדי שתהיה קרובה לבן?‬ ‫-את זה אני מוכן לשקול.‬
‫הם מציעים את העונש המרבי,‬
‫מאסר עולם ללא אפשרות לשחרור מוקדם.‬
‫זה הכי טוב שהם יכולים?‬
‫הוא מתעקש על זה.‬
‫אם נלך למשפט,‬ ‫הוא יוכל לדרוש עונש מוות.‬
‫אני מציעה לך להסכים לעסקה.‬
‫טוב.‬
‫טוב?‬
‫טוב, בסדר.‬
‫כן?‬
‫היי, מיס שרה?‬
‫כן?‬
‫זאת ג׳סמין בריאנט.‬ ‫אני מייצגת את גרייס ווטרס.‬
‫אפשר לבוא אלייך הבוקר?‬
‫כן. אני בבית.‬
‫אני גרה ברח׳ ווסט לסון 2342.‬
‫טוב, תודה.‬ ‫-טוב.‬
‫ניפגש.‬
‫היי.‬
‫היי. תוכלי לעזור לי, בבקשה?‬
‫בטח.‬ ‫-זה נורא כבד.‬
‫אין בעיה.‬ ‫-בחיי…‬
‫יש לי שלוש דיירות.‬
‫כן…‬
‫אם נוריד את זה למדרכה, יהיה בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫תודה. תודה רבה.‬
‫טוב…‬
‫כן, זה…‬
‫זאת אחת הדיירות שלי.‬
‫אין להן משפחות.‬
‫תיכנסי.‬
‫תפסי מחסה מהגשם.‬ ‫-טוב.‬
‫את אוהבת קפה?‬
‫כן. תודה רבה.‬ ‫-טוב.‬
‫אמרו שיהיה יום שמש.‬
‫מראה מה הם יודעים.‬ ‫-אני יודעת, נכון?‬
‫אני יודעת.‬
‫אז…‬
‫מה מביא אותך אליי?‬
‫דמעות.‬
‫אתמול ראיתי את מיס גרייס מזילה דמעות.‬ ‫לא ראיתי אף אדם אשם מזיל דמעות כאלה.‬
‫תקשיבי, נורא לא נעים לי.‬
‫זה באשמתי במידה רבה.‬
‫למה את אומרת את זה?‬
‫הזִקנה היא נוראית.‬ ‫היא קופצת עלייך בלי אזהרה.‬
‫יום אחד את נראית מקסימה וצעירה, כמוך,‬
‫ולמחרת את בגילי, ותוהה לאן נעלמו השנים.‬
‫אני קצת מבוגרת ממנה,‬
‫אבל לא רציתי שהיא תהיה כמוני:‬
‫בודדה,‬
‫גרה בבית עם זקנות והחתולים שלהן.‬
‫היא כזאת נשמה טובה.‬
‫אז ניסיתי לעודד אותה לצאת,‬
‫כל הזמן, אבל…‬
‫היא סירבה.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה. ואז, כשהבן שלה התחתן…‬
‫אז חלה התפנית.‬
‫היא פשוט השתנתה לנגד עיניי.‬
‫זה היה אחרי החתונה.‬ ‫ישבנו ודיברנו על כוס יין.‬
‫היא הייתה עצובה לגבי‬ ‫החיים שהיא חשבה שיהיו לה,‬
‫ושיש לה.‬
‫והם לא היו רעים.‬
‫היה לה בית יפה, בית מקסים,‬
‫וגם עבודה טובה.‬ ‫-טוב.‬
‫אבל הגרוש שלה‬
‫חי חיים טובים יותר.‬
‫נראה כאילו אשתו חיה את החלום של גרייס,‬
‫ו…‬
‫את מתכוונת לרשום הערות?‬
‫כן. תודה.‬
‫כן.‬
‫אז… זה היה אחרי החתונה,‬
‫וחזרנו… עוד לא החלפנו את השמלות שלנו‬
‫כשהיא התחילה לרדת מהפסים.‬
‫החתונה התקיימה בבית של הגרוש שלה,‬
‫וזה היה פעם הבית של גרייס.‬
‫לא יודעת, גרייס…‬ ‫למה הם היו חייבים להתחתן בבית?‬
‫עם הווילונות המכוערים…‬ ‫-רגע, הווילונות האלה היו שלי.‬
‫תודה.‬
‫הוא אפילו לא החליף את הווילונות?‬ ‫-הוא אפילו לא החליף את הווילונות.‬
‫בנינו חיים בבית ההוא,‬
‫והנה אני, פשוט…‬
‫כועסת.‬
‫לא, אני לא באמת כועסת. אני פגועה.‬
‫וכועסת. קדימה, תגידי את זה.‬
‫טוב.‬
‫טוב, אני כועסת.‬
‫ועוד איך.‬
‫ובצדק, אז תכעסי.‬
‫לעזאזל…‬
‫העקומה הזאת הייתה יכולה להיות הבת שלו.‬
‫נכון?!‬
‫היא צעירה בחמש שנים מהבן שלי.‬
‫הבן שלנו.‬
‫זה פשוט לא הוגן.‬
‫הוא פשוט המשיך בחייו,‬
‫כאילו הייתי איזו מהמורה שרק האטה אותו.‬
‫פשוט…‬
‫איך הגעתי הנה בכלל?‬
‫אני רוצה את החיים שלי בחזרה.‬
‫ואת הנעורים שלי בחזרה.‬
‫אני רוצה לצחוק,‬
‫אני רוצה לאהוב מישהו, ו…‬
‫להיות נאהבת.‬
‫אני לא יכולה לעזור לך עם הנעורים,‬
‫אבל אני יכולה לעזור לך עם השאר.‬
‫את צריכה לצאת מהבית הזה ולהכיר מישהו.‬
‫את מי?‬
‫אני לא יודעת,‬
‫אבל ראיתי פרסומות בטלוויזיה.‬
‫את יכולה להיכנס ל־ChristianDateOnline.com.‬
‫מה?!‬
‫את יכולה!‬ ‫-אני לא.‬
‫לא. בחייך.‬
‫שרה…‬
‫בחייך. אם כבר להכיר מישהו,‬ ‫אני רוצה לעשות את זה…‬
‫לעשות את זה בדרך המסורתית.‬
‫אולי השעה קצת מאוחרת לדרך המסורתית.‬
‫אז איך הם הכירו?‬
‫בגלריה לאמנות.‬
‫רגע.‬
‫אבדוק.‬
‫שלום.‬
‫זה עלון, מהתקופה שעיקלו לה את הבית.‬
‫הם הוציאו הכול לרחוב,‬
‫ואספתי את החפצים שיכולתי,‬ ‫לפחות את אלה שחשבתי שיהיו חשובים לה.‬
‫זה עלון מהתערוכה שלו‬ ‫בגלריה שבה היא הכירה אותו.‬
‫זו התמונה שלו.‬
‫הוא נתן לה את המקור,‬ ‫למחרת היום בו הם נפגשו.‬
‫הוא היה צלם.‬
‫את יכולה לשמור את זה.‬ ‫-תודה.‬
‫הייתי שמחה להמשיך לשוחח,‬ ‫אבל הדיירות שלי עוד לא אכלו ארוחת בוקר.‬
‫אכפת לך שנדבר שוב בהמשך?‬
‫טוב. בסדר.‬
‫תודה. תודה רבה לך.‬
‫תודה שבאת.‬
‫זה שום דבר. בואי.‬ ‫-טוב.‬
‫תודה על האכפתיות והיחס כלפי גרייס.‬
‫טוב. תודה רבה.‬
‫טוב.‬ ‫-יום טוב.‬
‫תודה. ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫היי, בייב.‬
‫בוא תראה.‬
‫מה עם ״שלום״? קצת אהבה?‬
‫היי.‬
‫טוב. עכשיו תסתכל,‬ ‫ותגיד לי מה אתה רואה.‬
‫זה לומינול.‬ ‫-כן.‬
‫והרבה דם.‬
‫והוא כהה באזורים מסוימים,‬ ‫ובהיר יותר באחרים.‬
‫כן, ו…?‬
‫ואם הוא איבד כמות כזאת של דם,‬ ‫ממכה בראש, נניח,‬
‫למה הוא זורם מבחוץ פנימה,‬
‫כפי שנראה בתמונה?‬
‫נשמע שאת שואלת שאלות‬ ‫שעורכת דין טובה הייתה שואלת.‬
‫רורי, היי.‬
‫קפה, בבקשה!‬ ‫כן.‬
‫רציתי שתראה את זה.‬
‫אתה רואה שהדם זורם מבחוץ פנימה?‬ ‫-כן.‬
‫אני רוצה לשכור מומחה לנתזי דם,‬
‫וללומינול…‬
‫ג׳סמין, איפה היית בתשעת החודשים האחרונים?‬ ‫אין לנו תקציב למומחים.‬
‫על מה את מדברת? במה מדובר?‬
‫גרייס ווטרס. ההגנה שלה.‬
‫היא מודה באשמה.‬ ‫אין לי מושג על מה את מדברת.‬
‫לכי לבית הכלא‬
‫ותסגרי את עסקת הטיעון.‬ ‫הכול מוכן, רק צריך לחתום.‬
‫הקרקס חייב להיפסק. משגעים אותי בטלפון.‬
‫ראש העיר וכולם מתקשרים אליי…‬
‫רורי, אבל גיליתי חומר חשוב, ו…‬
‫ג׳סמין,‬
‫אם היו לך טיעונים ככה בבית המשפט,‬ ‫היית יכולה להיות עו"ד.‬
‫לכי.‬
‫קפה!‬
‫מצטערת.‬
‫מה זה צריך להיות?‬
‫- בית המעצר הולוויי -‬
‫זאת עסקת הטיעון של התובע הכללי.‬
‫הוא הסכים לכלוא אותך במתקן…‬
‫קרוב לבן שלך.‬
‫את יכולה לחתום פה.‬
‫יש לך עט?‬
‫כן. סליחה.‬
‫עם מי דיברת?‬
‫עם חברה שלך, שרה.‬
‫גרייס, בבקשה ספרי לי מה קרה.‬
‫מה הוא עשה לך?‬
‫בבקשה.‬
‫ספרי לי.‬
‫נעלי עקב.‬
‫אני לא יודעת למה‬ ‫אני זוכרת את הנעליים מהיום ההוא.‬
‫זה היה יום רגיל לגמרי.‬
‫כשאת קמה בבוקר,‬
‫את לא יודעת ש…‬
‫זה היום שישנה את חייך.‬
‫יגמור אותם.‬
‫הייתה תחושה רגילה לגמרי.‬
‫תודה.‬
‫- לכי!‬ ‫מאת שרה -‬
‫אחרי העבודה ביום ההוא,‬ ‫הלכתי לפתיחת תערוכה.‬
‫הייתי קצת עייפה,‬
‫אבל רציתי לראות את התערוכה‬ ‫ששרה סיפרה לי עליה.‬
‫הדאיג אותה שביליתי יותר מדי זמן בבית.‬
‫אבל היא התעקשה שאלך, אז…‬
‫הלכתי.‬
‫היי.‬
‫סליחה, מצטערת.‬
‫אני מבין. צריך לראות אותן באור הנכון,‬
‫והתאורה הטובה ביותר בחלל היא…‬
‫כאן. אז…‬
‫בעלת המקום היא חברה של המשפחה.‬ ‫אין לי לב לספר לה שהתאורה מחורבנת.‬
‫טוב, מכאן זה באמת לא כל כך גרוע.‬
‫מה את יודעת על צללים ואור?‬
‫טוב…‬
‫אני יודעת הרבה פחות מהצלמת הזאת.‬
‫היא מבריקה.‬
‫למה את כל כך בטוחה שזאת ״היא״?‬
‫השם.‬
‫״שיין״.‬
‫ותראה את הצללים.‬
‫איך שהיא לוכדת‬ ‫את הרגש של השבטים האלה…‬
‫רק נשים רואות ככה. זה יפהפה.‬
‫נראה לי שהיא גם אתיופית, כי…‬
‫צריך להכיר מישהו כדי להתקרב לאנשים האלה.‬
‫חלק מהמקומות האלה מרוחקים ביותר.‬
‫נראה לי שרק מישהו מקומי יכול להתקרב ככה.‬
‫נראה שאת יודעת הרבה על אתיופיה.‬
‫רק ממה שקראתי.‬
‫אני אוהבת את אפריקה.‬
‫היסטוריה של אפריקה.‬
‫אני רוצה להגיע לשם פעם.‬ ‫-כדאי לך. זה ישנה את חייך.‬
‫היית שם?‬
‫כן.‬ ‫-יש לך מזל.‬
‫יש לי מזל. שהכרתי אותך.‬
‫זאת מחרוזת אוזו?‬ ‫-כן. טביעת עין טובה.‬
‫מאפריקה. יחידה במינה.‬
‫נהדרת.‬
‫אנחנו צריכים אותך.‬
‫סלחי לי, אני צריכה את החתיך הזה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-בטח.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫תודה שבאתם לתערוכה.‬
‫אנחנו נרגשים‬
‫לארח את האמן המדהים הזה.‬
‫אנחנו ממש אוהבים את היצירות שלו.‬
‫הנה הוא: שנון דלונג, גבירותיי ורבותיי.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫תודה שבאתם. אני מעריך את זה.‬
‫למי שלא מכיר אותי,‬
‫אני אדם מופנם,‬
‫מה שאומר שאני מתקשה לדבר מול…‬
‫קהלים בינוניים.‬
‫אבל אני מקווה שתיהנו מהתערוכה,‬ ‫שמה ״גוזו״,‬
‫מתוך מסעותיי באתיופיה.‬
‫וזכרו,‬
‫חלק מההכנסות יתרמו לצדקה, אז…‬
‫אנא הוציאו סכומים גדולים.‬
‫בהחלט!‬
‫טוב? תודה.‬
‫תיהנו.‬
‫למחרת, הגעתי לעבודה, ו…‬
‫לא ידעתי אפילו‬ ‫איך הוא גילה איפה אני עובדת.‬
‫אבל מצאתי את זה שם.‬
‫הוא פלירטט איתי.‬
‫לא פלירטטו איתי 25 שנה.‬
‫היו לי פרפרים בבטן.‬
‫אישה מבוגרת עם פרפרים בבטן.‬
‫היה בזה יופי טרגי.‬
‫מצאתי את עצמי מחייכת ומצחקקת.‬
‫הרגשתי כמו תלמידת בית ספר.‬
‫תהיתי למה. מי הגבר הזה?‬
‫למה הוא מפלרטט איתי?‬
‫הקול בראש שלי צעק, ״מה הוא רוצה״?‬
‫אבל הסתקרנתי.‬
‫אז התקשרתי לשרה‬ ‫ושאלתי אם כדאי לי לצאת איתו.‬
‫לא תאמיני מה הצלם שלך עשה.‬
‫את צריכה שאסיע אותך?‬
‫כי את תגיעי למפגש.‬
‫תתקשרי אליו.‬ ‫-מה?‬
‫תתקשרי אליו!‬
‫בסדר.‬
‫אתקשר.‬
‫את משוגעת. ושתלטנית.‬
‫חיכיתי יום לפני שהתקשרתי אליו.‬
‫לא רציתי להיראות נואשת.‬
‫להתקשר אליך?‬
‫כן… לא נראה לי, חבוב.‬
‫אבל הסקרנות גברה עליי.‬
‫כשהגעתי לעבודה למחרת אמרתי,‬
‫״שיהיה״.‬
‫היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫אל תעשה כאילו אתה יודע מי זאת.‬
‫זאת גרייס, נכון?‬
‫כן.‬
‫קיבלת את התצלום.‬
‫כן, קיבלתי. תודה לך.‬
‫לא.‬
‫אני מסרב לקבל את תודתך בטלפון.‬
‫טוב.‬
‫רק בארוחת ערב.‬
‫טוב.‬
‫אני מכיר מסעדה קטנה ומושלמת.‬
‫זה מקובל עליי.‬
‫תודה.‬
‫ספר לי משהו,‬
‫איך מצאת אותי?‬
‫חתמת בספר המבקרים שלי.‬
‫תגידי, למה חיכית כ״כ הרבה לפני שהתקשרת?‬
‫הנה אני, פגשתי אישה יפה,‬
‫שרציתי לדעת עליה עוד הרבה,‬
‫והיא השאירה אותי עומד שם. אז…‬
‫אני בטוחה שהיו לך הרבה נשים צעירות ויפות.‬
‫כלומר…‬
‫פשוט תהיתי,‬
‫למה אני?‬
‫קודם כול, כן.‬
‫היו לי לא מעט.‬
‫אבל עם הגיל,‬ ‫דברים כאלה כבר לא מעניינים אותך.‬
‫ואמרת לי משהו מעניין.‬
‫אמרת ״למה אני״.‬
‫אנשים נוטים לעשות את זה לעצמם.‬
‫את יודעת? ״למה אני?״‬
‫למה לא לשאול למה לא את?‬
‫גירושים עושים את זה לבנאדם.‬
‫גורמים לך‬
‫להטיל ספק במי שאתה.‬
‫אז למה להתגרש?‬
‫אנשים מתרחקים.‬
‫למה אתה לא נשוי?‬
‫השאלה הזאת…‬
‫אולי זה בגלל שגדלתי בהמון מקומות,‬
‫ותמיד הייתי כמו צועני. בן לאנשי צבא.‬
‫איפה שתרצי. ניו יורק, בוסטון,‬
‫אטלנטה, וושינגטון הבירה, סיאטל,‬ ‫קוריאה, מדריד, יפן, מערב אפריקה, בסדר הזה.‬
‫ואו.‬
‫ראיתי וחוויתי את כל התרבויות.‬
‫אבל גם היה קשה, את יודעת,‬
‫להכות שורשים כאדם צעיר.‬
‫אף פעם לא רציתי להתחתן.‬
‫אם לומר בכנות, לא ממש רציתי את האחריות,‬
‫וזה מה שהרבה נשים רוצות. תתפלאי.‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל זה בטח קשה לילד, לגור בהמון מקומות.‬
‫כן. אבל כגבר, זה היה כיף.‬
‫לא, אני…‬
‫זה לא הכול. יש לך ראש כחול.‬
‫כן.‬
‫כלומר, כשרואים את העולם‬
‫דרך עדשת 35 מ״מ, זה…‬
‫לא דומה לכלום.‬
‫נשמע כיפי.‬
‫כן. פגשתי המון אנשים.‬
‫אבל לא פגשתי אף זר.‬
‫קחי אותנו, לדוגמה.‬
‫מה?‬
‫נוח לך איתי, לא?‬
‫בכנות?‬
‫בכנות, רק עכשיו הכרנו.‬
‫התחלנו עם כנות, אז בואי נמשיך.‬
‫יש משהו שאת כל הזמן עושה.‬ ‫דפוס שאת חוזרת עליו.‬
‫את שופטת.‬
‫אל תכחישי, אני רואה את זה קורה.‬
‫את שופטת.‬
‫זה פשוט…‬
‫קצת קשה,‬
‫אתה יודע…‬
‫את נכנסת לחדר, ו…‬
‫תופסת את בעלך באמצע סקס עם המזכירה,‬
‫שהיום היא אשתו.‬
‫אני מצטער לשמוע.‬
‫תודה.‬
‫יין?‬
‫כן.‬
‫התחלתי לבטוח בו מהר מאוד.‬
‫אני אפילו לא יודעת למה.‬
‫הוא היה טוב לב,‬
‫והוא ידע מה להגיד.‬
‫הוא היה עדין.‬
‫לא ידעתי שגבר יכול להיות כזה מושלם.‬ ‫להרגיש כזה מושלם.‬
‫לא רציתי שהדייט הראשון ייגמר.‬
‫וגם הוא לא.‬
‫תודה, קייטלין.‬
‫אז לגרוש שלך יש חברה למשכנתאות?‬
‫מה נתפסת לזה?‬
‫טוב…‬
‫רמז: עם גבר שואל אותך על הגרוש שלך,‬ ‫זה בגלל שהוא רוצה לדעת אם הוא משתווה.‬
‫וממה שהצלחתי להבין,‬
‫בניגוד אליי, הוא עשיר, וגם את.‬
‫טוב, הוא בעלים של חברת משכנתאות.‬
‫לא אני.‬
‫ואני לא עשירה.‬
‫עזבתי את הנישואים‬ ‫ואת כל מה שהיה בהם.‬
‫לא נלחמת על הכסף?‬ ‫-שום דבר, לא.‬
‫לא רציתי כלום.‬
‫רק רציתי לעזוב.‬
‫נמאס לי מהשקרים.‬
‫אני מבין.‬
‫אני לא יודע למה גברים‬ ‫מתקשים כל כך להיות ישרים.‬
‫אז אתה תמיד אומר אמת?‬
‫לחלוטין. מאה אחוז.‬
‫זה מסבך אותי לפעמים,‬
‫כי אני תמיד אומר את מה שאני חושב.‬
‫טוב.‬
‫אלוהים, שתיים לפנות בוקר!‬
‫ואו.‬
‫אני צריך להיות בעבודה בשבע.‬
‫תתפטרי.‬
‫ניפגש שוב?‬
‫אתה רוצה להיפגש איתי שוב?‬
‫אני לא רוצה שתלכי עכשיו.‬
‫לילה טוב.‬
‫לא קלטתי כמה זמן עבר מאז שנגעו בי.‬
‫מאז שגבר שלח יד ליד שלי.‬
‫הרגשתי בי משהו שלא הרגשתי שנים.‬
‫ניסיתי לזהות את התחושה, את הרגשות,‬
‫אבל לא הצלחתי לראות בבירור,‬
‫כי הכול היה עטוף בפחד.‬
‫הייתי מבועתת.‬
‫צלצולי אזעקה אצלי בראש.‬
‫אמרתי לעצמי שאני זקנה מדי בשביל החרא הזה.‬
‫קול בראש אמר לי שהוא משקר לי,‬
‫שהוא רוצה משהו.‬
‫אז כל הזמן חזרתי לעצמי על מה שהוא אמר.‬
‫״למה לא את?״‬ ‫למה לא אני?‬
‫אולי אלוהים הגשים לי תפילה‬ ‫שהתפללתי במשך שבע שנים,‬
‫מאז שהתגרשתי.‬
‫אולי הוא באמת כזה.‬
‫איכשהו, הוא הכיר אותי‬ ‫כמעט טוב יותר משהכרתי את עצמי.‬
‫הוא היה בראש שלי, ובדרך ללב שלי,‬
‫ולא הכרתי אותו אפילו יומיים.‬
‫אני יודעת שאני טיפשה.‬
‫את לא טיפשה.‬
‫איך היית קוראת לזה?‬
‫אנושית.‬
‫אני לא רוצה לדבר על זה יותר.‬
‫לא, גרייס…‬
‫בבקשה.‬
‫תמשיכי.‬
‫ספרי לי…‬
‫הוא היה ג׳נטלמן מושלם.‬
‫על מה את חולמת?‬
‫חלומות באים עם כאבי לב, אז לא.‬
‫לא… אני יודע שאיפשהו‬ ‫בלב הגדול שלך, את עדיין חולמת.‬
‫בחייך.‬
‫החלום שלי היה להיות אימא נהדרת.‬
‫והצלחתי לעשות את זה.‬
‫יש לי בן נהדר.‬
‫נשארו לו שנתיים להשלמת התואר.‬
‫אחד מרגעי הגאווה של חיי.‬
‫טוב.‬
‫את קורנת כשאת מדברת עליו.‬
‫זה הלב שלי.‬
‫אני רק לא אוהבת את הפרוצה שהוא נשוי לה.‬
‫ספרי איך את באמת מרגישה!‬
‫סליחה, אלוהים. אני לא קוראת לנשים בשמות.‬
‫הרגע עשית את זה.‬
‫כן.‬
‫פשוט…‬
‫מגיע לו יותר.‬
‫אבל אני חייבת לתת לו להיות אדם בוגר.‬
‫אכן.‬
‫בנים הם בנים. צריך לתת להם לטעות.‬
‫נשמע שטעית לא פעם.‬
‫לא פעם. המון פעמים.‬
‫אבל, כמו הבן שלך,‬
‫הערצתי את אימא שלי.‬
‫מאיפה לך שהוא מעריץ אותי?‬
‫איך אפשר שלא?‬
‫טוב, אנחנו מדברים פחות,‬
‫מאז שהיא הופיעה.‬
‫חבל.‬
‫הייתי מדבר עם אימא שלי…‬
‫כל יום. שלוש פעמים ביום לפעמים.‬
‫וואו, זה נהדר.‬ ‫-כן.‬
‫את יודעת, ליוויתי אותך הביתה‬ ‫כבר כמה ערבים ברציפות.‬
‫כן.‬ ‫-כן. היה נחמד.‬
‫אבל לא ראיתי את הבית מבפנים.‬
‫ואני תוהה למה.‬
‫זה בגלל שיש לך גבר שם?‬ ‫הגרוש שלך קנה את הבית?‬
‫הוא מתחבא בשיחים עם סכין, כמו או־ג׳יי?‬ ‫יש לו ברונקו לבנה?‬
‫די.‬ ‫-מה קורה פה?‬
‫פשוט תפסיק.‬
‫אתה יודע שאין לי אף אחד,‬
‫ושאין אף אחד בבית.‬ ‫וקניתי את הבית בעצמי, תודה רבה.‬
‫סליחה.‬
‫אתה יודע שהבית הזה נבנה במאה ה־19?‬
‫ושיפצתי אותו בעצמי, תודה רבה.‬
‫יש בו הרבה דם, יזע ודמעות.‬
‫אבל אני אוהבת אותו.‬
‫הבית הראשון שקניתי בחיי.‬
‫הוא יפהפה.‬
‫תודה.‬
‫הייתי שמח לראות אותו מבפנים.‬
‫אתה ג׳נטלמן מושלם, שאנון.‬
‫אבל…‬
‫עדיין לא?‬
‫בינתיים.‬
‫טוב.‬
‫אז ניפגש מחר.‬
‫טוב.‬ ‫-באותה שעה?‬
‫במקום אחר?‬
‫צרפתי, אולי?‬
‫טוב.‬ ‫-אוהבת אוכל צרפתי?‬
‫אכן.‬
‫מקסים.‬
‫לילה טוב.‬
‫להתראות.‬
‫בגיל 20 פלוס יכולתי לצאת כל ערב.‬
‫פחות בתקופה הזאת בחיי.‬
‫הייתי עייפה נורא מהעבודה,‬
‫אבל לא היה לי אכפת. הרגשתי שחזרתי לחיים.‬
‫הרגשתי חופשייה.‬
‫ביליתי עד השעות הקטנות בלי חשבון.‬
‫נרדמתי על השולחן בעבודה.‬
‫לפעמים גם בפגישות עם הבוס.‬
‫איבדתי את עצמי,‬
‫אבל לא היה לי אכפת.‬
‫כמה שנים עבדתי בבנק, ולא היה לי אכפת.‬
‫נהניתי מכל רגע שחושבים עליי,‬
‫ומתקשרים אליי, ושולחים לי הודעות…‬
‫הייתי בגן עדן.‬
‫שלושה חודשים עברו כמו שלושה ימים,‬
‫ועדיין הדפתי אותו.‬
‫אבל ידעתי שהרגע מתקרב. והוא ממש השתדל.‬
‫הוא בא איתי לכנסייה,‬
‫למרות שהוא בכלל לא היה כזה.‬
‫הוא לא היה בקטע של כנסייה.‬
‫למרות זאת, זה עדיין היה קסום.‬
‫היה לנו המון במשותף.‬
‫הייתי מתחילה משפט והוא היה מסיים אותו.‬
‫פשוט חלום.‬
‫הוא באמת היה החצי השני שלי.‬
‫מצאתי את מה שחיפשתי,‬ ‫וזו הייתה הרגשה נהדרת.‬
‫התקשיתי יותר ויותר להתאפק ולהרחיק אותו.‬
‫התאהבתי בו קשות.‬
‫היינו מדברים בטלפון עד הזריחה.‬
‫אפילו נרדמנו בטלפון כמה פעמים.‬
‫בכלל לא זיהיתי את האישה החדשה שנהייתי,‬
‫וכשאמרתי לעצמי להאט את הקצב…‬
‫שרה הייתה שם.‬
‫זה באשמתך.‬ ‫-לא…‬
‫אף פעם לא ראיתי אותך מאושרת כל כך.‬
‫אחותי, זה נכון.‬
‫באמת הייתי.‬
‫הייתי מאושרת כל כך.‬
‫אני מפחדת.‬ ‫-את סומכת עליי?‬
‫הייתי מוכנה לעשות כל דבר בשבילו.‬
‫את סומכת עליי?‬ ‫-כן.‬
‫מה קורה פה?‬ ‫-תסתובבי.‬
‫רגע, לא…‬
‫אני מרגישה עשב גבוה או משהו.‬
‫אני לא רוצה שיכיש אותי נחש, שאנון.‬
‫טוב. תקשיבי.‬
‫דיברנו על זה.‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬ ‫-את שופטת יותר מדי.‬
‫טוב.‬ ‫-רק תרגישי, בסדר?‬
‫טוב.‬
‫מה זה, מתוק?‬
‫העיניים שלי עצומות…‬ ‫-תסתובבי.‬
‫אתה קרוב אליי?‬ ‫-כן.‬
‫עיניים עצומות. תסתובבי.‬ ‫-טוב.‬
‫טוב, תפקחי.‬
‫שאנון, זה יפהפה!‬
‫מותק, זה יפהפה!‬
‫אלוהים!‬
‫תראה!‬
‫אני צריכה צנצנת. אפשר לתפוס אותם…‬
‫מה אתה עושה?‬
‫גרייס ווטרס…‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫התינשאי לי?‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫הסכמתי בלי לחשוב.‬
‫לא יכולתי לעמוד בפניו משום מה.‬
‫הוא היה מחשמל…‬
‫וממש ידע איך לגרום לי להרגיש טוב.‬
‫זה היה מדהים.‬
‫למה אתה מצלם?‬
‫זוזי הנה…‬ ‫-רוב חיי כבר מאחוריי,‬
‫והנה אני.‬
‫״ויקטוריה סיקרט״.‬
‫חשבתי שכבר לא אמצא עוד אהבה. באמת.‬
‫אלה היו הימים המאושרים בחיי.‬
‫עד ש…‬
‫בבקשה, ספרי לי מה עוד קרה.‬
‫זוכרת את דניאל מיטשל?‬
‫היא מתה פה.‬
‫את ייצגת אותה.‬
‫אני יודעת עלייך דבר או שניים, ג׳סמין.‬
‫מעולם לא ייצגת נאשם במשפט.‬
‫מה שאמרו פה, כשראו אותך נכנסת,‬
‫זה ששלחו לי את עורכת הדין הגרועה ביותר‬
‫בסנגוריה הציבורית.‬
‫את לא מנצחת.‬
‫את סוגרת עסקאות טיעון.‬
‫זה מה שאת עושה.‬
‫וזה היה בסדר מבחינתי.‬
‫אז תני כבר את העט.‬
‫היא אמרה את כל זה?‬
‫כן. אבל היא צודקת.‬
‫מה אני עושה?‬
‫יש לי הסכם טיעון חתום.‬
‫פשוט אקח אותו למשרד התובע. אתה יודע?‬
‫אני רק רוצה שכל זה יהיה מאחוריי.‬
‫אני רק רוצה לעבור לברוקייהבן,‬
‫לעשות כמה ילדים,‬
‫ושאתה תפרנס את המשפחה.‬
‫כן…‬ ‫-בחייך.‬
‫לא. זה יחזיק אולי שבועיים.‬
‫שבוע.‬ ‫-כן, כנראה שבוע.‬
‫אני פשוט יודעת שיש בסיפור הזה הרבה יותר.‬
‫אני בטוחה בזה.‬
‫יש!‬ ‫-כן, טוב…‬
‫אם היא סיפרה לך את כל זה,‬ ‫שתספר לך את שאר הסיפור.‬
‫לא.‬
‫סיימתי.‬
‫לא נכון.‬
‫העסקה מוכנה.‬
‫בשלב זה…‬
‫אם את רוצה להיות פה עד סוף חייך,‬
‫בבקשה.‬
‫יש לי את ההסכם החתום.‬ ‫רק צריך לקחת אותו לתובע המחוזי.‬
‫ואת צודקת. לא ניצחתי באף משפט.‬
‫ואפילו לא ייצגתי נאשם במשפט. אבל…‬
‫רוב התיקים שלי היו עבירות קלות,‬
‫או פשעים שנסגרו בעסקאות טיעון.‬
‫אבל גרייס, לא פגשתי מישהי כמוך.‬
‫לא פגשתי אף אחת‬
‫שהרגשתי, בלב,‬
‫שהיא חפה מפשע,‬
‫למרות שאת אומרת לי שאת אשמה.‬
‫גרייס, אני לא יודעת איך לעזור לך,‬
‫אבל אם תספרי לי מה קרה,‬
‫אני מבטיחה לך שאשתדל.‬
‫גרייס, בבקשה. ספרי לי מה עוד קרה.‬
‫עצרת כשהוא הציע לך להתחתן איתו.‬
‫התחתנו.‬
‫וזה היה סוער.‬
‫זאת הייתה התקופה המאושרת בחיי.‬
‫הייתי מאוהבת.‬
‫הוא היה כל מה שדמיינתי ורציתי בגבר.‬
‫איך שהוא דיבר, איך שהוא נגע בי,‬
‫ואיך שהוא עשה איתי אהבה…‬
‫כשהייתי בזרועותיו, הרגשתי מוגנת.‬
‫חשבתי, ״איך זה ייתכן?‬
‫כולם צריכים לדעת אושר כזה״.‬
‫מתוקה…‬
‫הוא היה נהדר.‬
‫גבר חלומותיי.‬
‫קדימה.‬ ‫-מה עשית?‬
‫את יודעת מה עשיתי.‬
‫רגע. תן לי לשבת.‬
‫הוא היה כזה נחמד אליי.‬
‫כזה מתוק.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫כזה טוב.‬
‫חיי, שהיו אפורים ושגרתיים,‬
‫הפכו למאושרים ובגדול.‬
‫היי.‬
‫רגע.‬
‫שמעתי שאת אוהבת אדום.‬
‫אני מתה על ורדים.‬ ‫-זה בשבילך.‬
‫ו…‬
‫זה בשבילי.‬
‫אוי לא.‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬
‫אבל כמו כשצופים במופע קסמים,‬
‫הייתי כל כך מאוהבת ומסונוורת‬
‫ממה שהוא הראה לי בידיו,‬
‫שלא בדקתי מה הוא מסתיר מאחורי הגב.‬
‫הם נהדרים.‬
‫גם את.‬
‫תודה.‬
‫אבל על כל אותם ימים מאושרים,‬
‫חיכו לי ייסורים כפליים.‬
‫והקריסה קרתה במהירות, ממש כמו ההתחלה.‬
‫לא.‬
‫עוד לא.‬
‫נהנית מהגחליליות?‬
‫עם מי אתה מדבר?‬ ‫-גם אני מת כבר לראות אותך.‬
‫כן, אתקשר מחר.‬
‫ביי.‬
‫עם מי דיברת?‬
‫גרייס.‬
‫כן?‬
‫יש שני דברים שאני לא אוהב.‬
‫טוב.‬
‫אחד הוא שבודקים מה איתי…‬
‫והשני הוא שמפקפקים בי.‬
‫טוב.‬
‫פשוט… היית חסר לי.‬
‫גם את חסרה לי.‬
‫למה הוא ירד למטה כדי לנהל את השיחה?‬
‫ואז הוא התגונן כל כך.‬
‫גברים הם כאלה לפעמים. זה בטח שום דבר.‬
‫אבל אולי זאת אישה אחרת.‬
‫את יודעת מה, שרה?‬
‫כל זה קרה מהר כל כך.‬
‫גרייס, אל תהפכי עכבר להר.‬
‫בסדר? זה בטח שום דבר.‬
‫מיס ווטרס?‬
‫רגע. כן?‬
‫מר קלייד רוצה לדבר איתך‬ ‫בחדר הישיבות מיד, בבקשה.‬
‫טוב.‬
‫תודה.‬
‫היי, שרה. אני חייבת לסיים.‬
‫למה את חייבת לסיים?‬
‫הבוס שלי רוצה לדבר איתי.‬
‫טוב. נדבר אחר כך.‬
‫נראה לי מוזר שהבוס שלי, וכל הבכירים,‬
‫רוצים לדבר איתי באמצע היום.‬
‫לא ידעתי איזו פצצה הוא עומד להטיל.‬
‫מר קלייד, רצית לדבר איתי?‬
‫השלמנו ביקורת פנימית במחלקה שלך.‬
‫חסרים 379 אלף דולר מהחשבונות שלך.‬
‫כנראה נפלה טעות.‬
‫הם נמשכו בעזרת המזהה האישי שלך,‬ ‫הסיסמה שלך,‬
‫כתובת ה־IP של המחשב שלך, המחשב שלך,‬
‫שמך, הקודים שלך.‬
‫מה קרה לך, גרייס?‬
‫חשבת שלא נשים לב להעברות בסכומים כאלה?‬
‫מר קלייד, מעולם לא…‬ ‫-את מפוטרת.‬
‫את מפוטרת.‬
‫לא מצאתי את המילים להתגונן.‬
‫אני רוצה את הכסף, או שאת תישלחי לכלא.‬
‫לכי בבקשה, לפני שאקרא למאבטחים.‬
‫הייתי המומה מהיחס שלו.‬
‫הם הכירו אותי!‬
‫לא האמנתי.‬
‫עבדתי בחברה הזאת שנים.‬
‫זה עזר לי לחיות חיים טובים,‬
‫והם זרקו אותי בגלל משהו שלא עשיתי.‬
‫משהו שבחיים לא הייתי עושה.‬
‫זה היה נורא.‬
‫הקיבה שלי התהפכה.‬
‫אבל לא ידעתי שהגרוע מכול עדיין לפניי.‬
‫הוא לא עונה?‬ ‫-לא.‬
‫הוא בטח עם זאת שהוא דיבר איתה בטלפון.‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫רק התחתנו, הוא בטח עם מישהי אחרת,‬
‫ואני מנסה לחשוב מה לעשות עם הבלגן הזה!‬
‫גרייס, בחייך.‬
‫תירגעי, וספרי לי איך לדעתך זה קרה.‬
‫אני לא יודעת, שרה.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫כלומר…‬
‫אולי מישהו מנסה…‬
‫מישהו גנב את הזהות שלי. לא יודעת.‬
‫היי.‬
‫איפה היית?‬
‫אני מתקשרת אליך כבר שעות.‬ ‫-כן?‬
‫הייתי…‬ ‫-עם האישה החדשה שלך?‬
‫לקחת אותה לגחליליות, כמו שלקחת אותי?‬
‫שרה, תסלחי לנו לרגע בבקשה?‬
‫לא, אני לא זזה מפה.‬
‫אני רוצה לדבר עם אשתי.‬
‫אני לא זזה מפה.‬
‫זה מה שאת רוצה לעשות?‬ ‫לדבר איתי ככה, ליד חברה שלך?‬
‫חברה שלה.‬
‫ותזכור את זה.‬
‫זה בסדר, שרה.‬
‫את בטוחה?‬
‫כן.‬
‫לכי.‬
‫טוב.‬
‫בסדר.‬
‫תתקשרי אליי.‬ ‫-כן.‬
‫אז מי היא?‬
‫מי?‬
‫האישה.‬
‫לקחת אותה לשם?‬
‫כי שמעתי אותך בטלפון.‬
‫דיברתי עם האחיות.‬
‫האחות הראשית בת 60.‬
‫קבעתי את הצילומים האלה עם הילדים.‬
‫עשיתי את זה בשבילך.‬
‫הם חולי סרטן, גרייס.‬
‫חשבתי שתאהבי את הצילומים כי…‬
‫שם הצעתי לך נישואין.‬
‫את יודעת מה לא יקרה?‬
‫כי כבר דיברנו על זה.‬
‫אני לא מוכן לשבת פה ו…‬ ‫את יודעת מה? עזבי.‬
‫חכה. אני מצטערת.‬
‫אני מצטערת.‬
‫תקשיב, היום היה אחד הימים הגרועים בחיי.‬
‫פוטרתי.‬
‫פוטרת?‬ ‫-כן.‬
‫אני לא יודעת מה קרה.‬
‫מישהו חדר לחשבונות שלי,‬ ‫השיג את הסיסמאות שלי…‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני לא יודעת מה לעשות.‬
‫אני מצטער.‬
‫כלומר…‬
‫התקשרתי לבנקים כל היום.‬
‫אני חושבת שאולי מישהו…‬
‫אולי מישהו גנב את הזהות שלי.‬
‫אני לא יודעת מה לעשות.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫תראי, נתמודד עם זה.‬
‫טוב.‬ ‫-אני פה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני מצטער שזה קרה.‬
‫אני אטפל בזה. תגידי לי למי להתקשר.‬
‫אני לא יודעת…‬
‫אולי להתקשר לחשבונות האשראי שלי…‬
‫אני לא יודעת למי להתקשר.‬
‫אולי למס הכנסה. אני לא יודעת.‬
‫נפתור את זה ביחד.‬ ‫-טוב.‬
‫זה…‬ ‫-תנשמי.‬
‫בואי. תנשמי.‬ ‫-תודה.‬
‫הוא היה כל כך…‬
‫מודאג.‬
‫בואי נתקשר אליהם.‬ ‫-טוב.‬
‫זה חשוב.‬
‫רוב הלילה היינו ערים וניסינו לברר מה קרה.‬
‫למי את מתקשרת?‬
‫למס הכנסה, שוב.‬
‫למחרת, קמתי מוקדם והתקשרתי למשטרה.‬
‫הם לא עזרו בכלל, אז…‬
‫פניתי לבנק.‬
‫סליחה, זאת החתימה שלך?‬
‫היא תואמת את החתימה השמורה.‬
‫היא נראית כמו שלי, אבל… מה זה?‬
‫כי לא חתמתי על זה.‬
‫אנחנו צריכים לדעת מתי תוכלי‬ ‫לשלם את תשלום המשכנתה.‬
‫את בפיגור של 30 יום.‬
‫איזו משכנתה?‬
‫סיימתי לשלם על הבית לפני יותר מארבע שנים.‬
‫כן,‬
‫ואז הוצאת משכנתה בסך 375,000 דולר,‬
‫לפני 42 ימים בדיוק.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫התשלומים הוסדרו במשיכה ישירה,‬
‫והחשבון שלך כרגע במשיכת־יתר של…‬
‫4,600 דולר.‬
‫רגע.‬
‫זה לא ייתכן.‬
‫רגע.‬
‫לא עשיתי את זה.‬
‫אבל כמו שניסיתי להגיד לאחד הכספרים שלכם,‬
‫אני חושבת שמישהו גנב את הזהות שלי.‬
‫כי… איך זה אפשרי בכלל?‬
‫לא חתמתי על זה, ומעולם לא הייתי פה.‬
‫זאת לא אני.‬
‫זה באישור נוטריון.‬
‫איזה?‬
‫נוטריון פלינץ׳.‬
‫סליחה, אפשר את זה לרגע?‬
‫נוטריון פלינץ׳.‬
‫הכתובת היא רח׳ סיקמור 2989.‬
‫ירחם השם…‬
‫מה קורה פה?‬
‫צר לי, אבל בזמן שנבדוק את זה,‬
‫נזדקק לתשלום כדי למנוע את עיקול הבית.‬
‫טוב.‬
‫מה קורה פה?‬
‫הלכתי לרח׳ סיקמור,‬
‫וזה היה בית נטוש.‬
‫המכתבים נערמו שם…‬
‫הם היו ממוענים למישהו בשם א׳ מקאת׳י.‬
‫כעסתי שאדם זר עשה לי דבר כזה.‬
‫זה היה נורא.‬
‫חזרתי לבנק כדי לבקש תצלומי אבטחה, ו…‬
‫אז כל מה שהכרתי קרס.‬
‫אתה עשית את זה.‬
‫מה?‬
‫את בסדר?‬
‫אתה עשית את זה.‬
‫עשיתי מה?‬
‫אתה הלכת לבנק שלי‬
‫והוצאת משכנתה על הבית שלי.‬
‫גרייס,‬
‫אני לא יודע על מה את מדברת.‬
‫בדוק את הנייד שלך.‬
‫גרייס…‬
‫הייתי זקוק לכסף, גרייס.‬
‫איזה מין גבר רוצה לבקש מהאישה שלו כסף?‬
‫בחייך.‬
‫הייתי חייב להחזיר חובות לאנשים‬
‫שלא כדאי להתעסק איתם,‬
‫וחשבתי שבגלל שאנחנו שותפים,‬ ‫שאנחנו נשואים…‬
‫חשבתי שתרצי שאשיג את הכסף.‬
‫למה את לא…‬ ‫-אלוהים.‬
‫גנבת מהעבודה שלי.‬ ‫-לא.‬
‫כן!‬ ‫-אני אחזיר לך.‬
‫החשבונות שלי…‬
‫הסיסמאות שלי.‬
‫עשית את זה, שאנון?‬
‫עשית את זה.‬
‫לא.‬
‫אני רוצה שתחזיר לי…‬
‫את כל הכסף.‬
‫אני עלולה לשבת בכלא.‬
‫איפה הוא?‬
‫אני צריכה שתחזיר לי את הכסף.‬
‫אני לא יכול.‬ ‫-מה?!‬
‫הוא שלי עכשיו.‬
‫מה לעזאזל אתה מדבר?‬
‫את יודעת מה החוק במדינה הזאת?‬
‫אני יודע.‬
‫ובתור בעלך כחוק,‬
‫יש לי זכות מלאה לכסף הזה.‬
‫יש לך מזל שיש לי שני טלפונים.‬
‫הוא דיבר, ואני לא שמעתי כלום.‬
‫לא האמנתי.‬
‫נפלתי בפח.‬
‫הכול היה שקר.‬
‫ידעתי את זה, אבל המוח שלי‬ ‫לא הצליח לעבד את מה שהוא עשה.‬
‫מצאתי את עצמי בלי כלום.‬
‫הוא לקח את הכול,‬
‫והרגשתי אבודה נורא.‬
‫איך ייתכן שהגבר המקסים והאוהב הזה‬
‫נהפך לשד קר ומחושב במהירות כזאת?‬
‫הייתי פגועה עד עמקי נשמתי מהבגידה.‬
‫אני לא רוצה אותך בבית שלי.‬
‫אני רוצה שתסתלק מהבית שלי ועכשיו.‬
‫ואני רוצה מאפרה.‬
‫בן זונה.‬
‫הוא צחק עליי.‬
‫את כל הזמן אומרת ״הבית שלך״.‬
‫בתעודת הנישואים כתוב ״הבית שלנו״.‬
‫לא מספיק שהוא גנב לי את כל הכסף,‬ ‫הוא גם צחק!‬
‫חכה ותראה.‬ ‫-אני מחכה.‬
‫מאפרה.‬
‫מאפרה, כלבה!‬
‫והוא סירב לעזוב.‬
‫הזמנתי משטרה. סיפרתי להם הכול.‬
‫הבית לא שלו. הבית שלי, כבר ארבע שנים.‬
‫הם אמרו שהם לא יכולים לעשות כלום,‬
‫ושאני צריכה עורך דין,‬ ‫בגלל שזה עניין אזרחי.‬
‫שרה המליצה על עורך דין, וניגשנו אליו.‬
‫עשרת אלפים דולר?‬
‫עורך הדין אמר לי‬ ‫ששכר הטרחה שלו הוא עשרת אלפים דולר,‬
‫ושאולי יחלפו שנתיים‬ ‫לפני שהתיק יגיע למשפט.‬
‫הוא כבר לקח כל כך הרבה! שרה…‬
‫ידיי היו קשורות.‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬
‫לא היה לי שום סיכוי.‬
‫אלוהים.‬
‫עוד לא.‬
‫שאנון, תעיף ת׳תחת השחור שלך מהבית שלי!‬
‫אני רצינית!‬
‫תכבדי את הפרטיות שלי!‬ ‫-בן זונה!‬
‫צריך מנעולים על הדלתות האלה.‬ ‫-בן זונה!‬
‫בן זונה!‬
‫מה?‬
‫הבאת אותי לבית של אימא שלך?‬
‫אימא שלי חיה יותר טוב.‬
‫איפה היינו?‬ ‫-בוא.‬
‫אל תדאגי.‬
‫ואז זה הכה בי.‬
‫הרגשתי מנותקת.‬
‫הרגשת פעם מנותקת?‬
‫שלא ייתכן שמה שקורה לך אמיתי?‬
‫זה פשוט לא ייתכן.‬
‫לא האמנתי שהגעתי לגיל הזה‬
‫ונתתי לזה לקרות לי.‬
‫היה נהדר.‬
‫ניפגש שוב?‬
‫כן, אם אימא שלך‬ ‫לא תפתיע אותנו שוב.‬
‫זה לא יקרה.‬
‫הייתי כזאת טיפשה, שנתתי לזה לקרות?‬
‫לא אני.‬
‫אני משכילה,‬
‫וחכמה.‬
‫האם הייתי בודדה עד כדי כך‬
‫שנתתי לאפס הזה‬
‫לנצל אותי?‬
‫לא הבנתי את זה.‬
‫חבל שלא הצטרפת אלינו.‬
‫המבט הזה הרג אותי, מותק.‬
‫כמו ההבעה שיש לך עכשיו.‬
‫שאנון, בבקשה תן לי את הכסף שלי.‬
‫מה?‬
‫עוד מעט‬
‫המעסיקים שלי יתבעו אותי.‬
‫גרייס, שוב?‬ ‫-תחזיר לי את הכסף.‬
‫בבקשה.‬ ‫-גרייס…‬
‫כמו שאני רואה את זה,‬
‫הכסף הזה מגיע לי.‬
‫כן. תחשבי על זה.‬
‫כל הסקס,‬
‫וההנאה שהבאתי לחיים האומללים שלך!‬
‫כן.‬
‫את חייבת לי.‬
‫כלומר…‬
‫לא התכוונתי לצעוק.‬
‫את גברת נחמדה, גרייס.‬
‫את גברת נחמדה מאוד.‬
‫אחת הנחמדות ביותר שהכרתי, האמת.‬
‫לכן היה לי קשה כל כך לעשות את זה.‬
‫כן.‬
‫אני מניח שהדבר הכי נחמד שאני יכול לעשות‬ ‫הוא לומר לך את האמת.‬
‫תביני, אני אוהב אותך.‬
‫אני באמת אוהב אותך.‬
‫פשוט לעולם לא אוהב אותך‬ ‫כמו שאת אוהבת אותי.‬
‫ונשים בגילך…‬
‫איך אומרים?‬
‫״הפרי הנמוך על העץ״?‬
‫רווקה,‬
‫פגיעה,‬
‫בודדה.‬
‫חלשה.‬
‫אם תחשבי על זה,‬
‫זאת אשמתך. עשית לי חיים קלים מדי.‬
‫אבל את לא חושבת.‬
‫גרייס, אני רעב…‬
‫לא יכולתי להאמין שהרגתי אותו.‬
‫נכנסתי למכונית שלי ופשוט נסעתי,‬
‫ונסעתי.‬
‫פתאום מצאתי את עצמי באמצע שומקום.‬
‫שרה.‬
‫הוא במרתף שלי.‬
‫הרגתי אותו.‬
‫סיפרת לשרה שהרגת אותו?‬
‫כן.‬
‫ולא סילקת את הגופה?‬ ‫-לא.‬
‫השארתי אותו שם.‬
‫שרה הלכה לבית,‬
‫ואז היא התקשרה ואמרה לי‬
‫שלא הייתה שם גופה.‬
‫הוא נעלם.‬
‫רגע, את אומרת לי שהוא לא מת?‬
‫לא, אני יודעת שהוא מת.‬
‫אבל הוא לא היה שם.‬
‫נגמר הזמן.‬
‫גרייס, איפה הייתה הגופה?‬
‫איפה הוא היה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫לא אמרת שהיא סיפרה לך שהיא הרגה אותו.‬
‫את לא יכולה להסתיר ממני דברים כאלה, שרה.‬
‫אני מנסה לעזור לה,‬
‫וזה סוג המידע שאני צריכה לדעת.‬
‫אז הלכת לבית שלה?‬
‫כן.‬
‫ומה קרה כשהגעת לשם?‬
‫שום דבר שתגידי לא ישמש אותי נגדה.‬
‫בסדר?‬
‫אני לא מודאגת רק לגביה.‬
‫מי?‬
‫אם יודעים משהו, ולא מדווחים למשטרה,‬
‫זה פשע, נכון?‬
‫אם התובע יידע על זה, אז כן.‬
‫היה מוגש נגדך כתב אישום.‬
‫לא אני.‬
‫הבן שלה, מלקולם.‬
‫הוא היה שם.‬
‫מלקולם?‬
‫הוא אמר משהו?‬
‫ראית משהו יוצא דופן?‬
‫הוא היה קצת נסער, והוא פשוט נסע משם.‬
‫זה היה מהיר. הוא פשוט נסע.‬
‫ומה קרה כשנכנסת לבית?‬
‫ירדתי למרתף, אבל לא הייתה שם גופה.‬
‫היה רק דם על המדרגות למרתף.‬
‫מה קרה, לדעתך?‬
‫אני חושבת שמלקולם…‬
‫לקח את הגופה לפני שהגעתי לשם,‬
‫או ש…‬
‫אם גרייס הייתה בהלם,‬
‫אולי היא גררה את הגופה‬ ‫והכניסה אותה לרכב שלה,‬
‫נסעה לשדות וזרקה אותה איפשהו.‬
‫לא. זה לא מה שהיא עשתה.‬
‫אני מאמינה לה.‬
‫אני פשוט אוהבת אותה כל כך.‬
‫אני מצטערת, מיס שרה.‬
‫אני פשוט…‬
‫עשית כל מה שיכולת למענה, מיס שרה.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-אני מצטערת, מיס שרה.‬
‫אני אטפל בזה.‬ ‫-בסדר.‬
‫עכשיו אנחנו יודעות למה‬ ‫היא רוצה להודות באשמה.‬
‫למה?‬
‫כדי להגן על הבן שלה.‬
‫את באה למיטה?‬
‫עוד מעט.‬
‫בייב, כשתגיע לעבודה מחר,‬ ‫תוכל לחפש את שאנון דלונג,‬
‫בלי שאף אחד ישים לב?‬
‫זה ממש לא כדאי.‬
‫בבקשה?‬
‫טוב. אבדוק מה אפשר לעשות.‬
‫תודה.‬
‫אתם מבינים? היא מנסה להגן‬ ‫על הבן שלה ועל שרה.‬
‫עכשיו אני זקוקה לעזרתכם.‬
‫ג׳סמין! למשרד שלי!‬
‫בואו לבית שלי בשבע, טוב? שניכם.‬
‫טוב.‬
‫היא באמת תגן עליה.‬
‫כן… לא אם זה תלוי ב״רורי עסקת טיעון״.‬
‫אתה צודק.‬
‫הבנתי. תודה.‬
‫זה היה ממשרד התובע.‬
‫למה עסקת הטיעון‬ ‫של גרייס ווטרס עוד לא אצלם?‬
‫חל שינוי.‬ ‫היא לא רוצה להודות באשמה.‬
‫היא רוצה משפט.‬
‫היא לא יכולה להרשות לעצמה משפט.‬
‫המשרד הזה לא יכול להרשות לעצמו משפט.‬
‫מה תעשי? נשארו שלושה שבועות.‬ ‫זה מה שאת מתכוונת לעשות?‬
‫כן.‬
‫נהדר.‬
‫פתאום את רוצה להיות גיבורה בבית המשפט?‬
‫את לא מוכנה. שמתי עלייך עין.‬
‫נתתי לך את זה כדי שתסגרי עסקת טיעון.‬
‫זה מה שתעשי:‬
‫תלכי לבית המעצר‬ ‫ותחתימי אותה על עסקת הטיעון,‬
‫ותסיימי עם זה.‬
‫לא חשוב. אני אלך.‬ ‫אני אעשה את זה. תודה.‬
‫גרייס,‬
‫אין לי הרבה זמן.‬
‫אני חושבת שיש לנו מספיק‬ ‫כדי לשכנע את המושבעים שיש ספק סביר,‬
‫כלומר זיכוי!‬
‫התובע הסכים לעסקה?‬
‫לא. תקשיבי לי.‬
‫אני יודעת ששרה והבן שלך‬ ‫היו בבית ביום בו הוא מת.‬
‫מי סיפר לך את זה?‬
‫הבלגן הזה הוא שלי.‬
‫אני גררתי אותם לתוך זה,‬ ‫ואני לא מוכנה שהבן שלי יישב בכלא.‬
‫בנך עזר לך להיפטר מהגופה?‬
‫לא, ולעולם אל תשאלי את זה שוב.‬
‫תראי, הבוס שלי עומד להיכנס בדלת,‬
‫ואני צריכה שתגידי לו ששינית את דעתך,‬ ‫ושאת לא רוצה עסקת טיעון.‬
‫הבקשה היחידה שלי מהתובע הייתה‬ ‫שישים אותי בכלא קרוב לבן שלי,‬
‫ואת רוצה שאסכן את זה? לא!‬
‫ואם תשתחררי?‬
‫את לא יכולה לעשות את זה.‬
‫ברור שלא, אם לא תיתני לי להילחם למענך!‬
‫בבקשה, תני לי להילחם למענך!‬
‫אני מסוגלת לעשות את זה.‬
‫ג׳סמין. הייתה לי הרגשה שתהיי פה. היי.‬
‫שמי רורי גארו. אני הבוס של ג׳סמין.‬
‫אני חושב שהיא הטעתה אותך.‬
‫אני רוצה שתביני:‬
‫המשרד שלי בדק את התיק שלך היטב,‬ ‫ואנחנו חושבים שעסקת טיעון היא כדאית.‬
‫כך תוכלי להיות קרובה לבן שלך.‬ ‫אני יודע שזה חשוב לך, כן?‬
‫המטרה שלי כאן היום היא לברר‬
‫אם את עדיין מתכוונת להודות באשמה.‬
‫מיס ווטרס, את מתכוונת להודות באשמה?‬
‫אני רוצה משפט.‬
‫- חדר ראיונות -‬
‫אני יודע ששכנעת אותה לעשות את זה.‬
‫וכשתפסידי במשפט,‬
‫אני מבטיח לך,‬
‫תפוטרי, וזה יהיה סוף הקריירה שלך.‬
‫מקווה שלא יפטרו אותי,‬ ‫אבל בדקתי אותו והוא נקי.‬
‫לעזאזל. הוא נוכל.‬ ‫בטח יש לו כמה שמות בדויים.‬
‫טוב. את יודעת מה הם?‬ ‫יש לך טביעות אצבעות או משהו כזה?‬
‫אלוהים…‬
‫נסה את זה. הסיכוי קלוש,‬ ‫אבל נראה מה יקרה.‬
‫טוב. אמרתי בצחוק, אבל בסדר.‬ ‫עוד סיבה לפטר אותי.‬
‫תודה, בייב. טוב.‬
‫אקרא לשרה לדוכן העדים.‬
‫זה עלול להיות בעייתי.‬
‫התובע לא יודע שהיא התקשרה אליה.‬
‫אבל אם הוא מוכשר, הוא יוציא את זה ממנה.‬ ‫-לא.‬
‫לא. היא חזקה.‬
‫לא יודעת, ג׳סמין.‬
‫זה ממש מסוכן.‬
‫אני צריכה לבסס שהיא אדם טוב,‬ ‫ומי מתאימה יותר מאשר חברתה הטובה ביותר?‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫זה נכון.‬ ‫-לא יודע. אני כבר לא יודע.‬
‫מה עוד יש לנו,‬ ‫מלבד שלולית דם וגופה חסרה?‬
‫טוב. אנחנו רק צריכים ספק סביר.‬
‫טוב, בואו נתחיל שוב.‬
‫פעם שלישית שאנחנו מתחילים.‬ ‫אין פה כלום.‬
‫אין אקדח מעשן.‬
‫צריך מספיק ראיות נסיבתיות שיהיו אקדח מעשן.‬
‫מה?‬
‫כלום. הלהט.‬
‫אהבנו.‬
‫אתחיל מחדש.‬
‫אני אקח את זה.‬ ‫את תעברי על רישומי הטלפונים.‬
‫דברי פתיחה.‬
‫גבירותיי ורבותיי המושבעים,‬
‫היום נוכיח, ללא ספק סביר,‬
‫שהאישה הזאת,‬
‫גרייס אן ווטרס,‬
‫רצחה את שאנון דשון דלונג בדם קר.‬
‫איך היא עשתה את זה?‬
‫ובכן, היא לקחה אלת בייסבול,‬
‫כמו זאת…‬
‫והכתה אותו למוות.‬
‫ולא רק זה. הראיות יראו איך היא עשתה את זה.‬
‫המניע יראה למה היא עשתה את זה.‬
‫ועליכם מוטלת האחריות‬
‫להראות מה קורה לאנשים שעוברים על החוק,‬
‫אנשים כמו גרייס אן ווטרס,‬ ‫שהם רוצחים בדם קר.‬
‫אנשים שאין להם שום הערכה‬
‫לחיי אדם.‬
‫יש לכם הזדמנות, כרגע,‬
‫לסלק את גרייס אן ווטרס, הרוצחת,‬
‫מהרחובות, לנצח.‬
‫גב׳ בריאנט?‬
‫גב׳ בריאנט.‬
‫דברי פתיחה?‬
‫שמעתם את קביעת התביעה‬
‫שיש ראיות שמוכיחות שהיא אשמה.‬
‫ובכן, אנחנו רוצים שתדעו…‬
‫שאותן הראיות יוכיחו‬
‫שהיא לא אשמה.‬
‫גרייס ווטרס היא לא רוצחת בדם קר.‬
‫היא סבתא.‬
‫היא מאכילה חסרי דיור.‬
‫היא מעבירה שיעורי דת בכנסייה.‬
‫היא אופה עוגיות.‬
‫תסתכלו עליה.‬
‫זה סיוט בשבילה,‬
‫כפי שיכול לקרות לכל אדם חף מפשע‬ ‫שמועמד לדין באשמת רצח.‬
‫גרייס אהבה את בעלה,‬
‫והיא לא גרמה להיעלמותו.‬
‫והסיבה שאני אומרת ״היעלמות״‬
‫היא שהראיות יראו שאין,‬
‫ושמעולם לא היו, ראיות לכך שבוצע רצח.‬
‫לא נמצאה גופה.‬
‫זה מפני שהיא לא רצחה אותו.‬
‫מעבר לספק סביר.‬
‫זו המסקנה שעליכם להגיע אליה‬ ‫לפני שתחרצו את דינה.‬
‫יש פה ספקות רבים,‬
‫והם הרבה יותר מסבירים.‬
‫אתם תראו.‬
‫זה היה טוב.‬
‫אל תפקפק בה.‬
‫זה יהיה הרבה יותר קל‬ ‫כשהיא תפסיק לפקפק בעצמה.‬
‫זמן את העד הראשון.‬
‫התביעה קוראת לבלש מרשל תומאס.‬
‫האם אתה נשבע לומר את האמת,‬ ‫את כל האמת, ושום דבר מלבד האמת,‬
‫תוך מודעות לענישה על מתן עדות שקר?‬ ‫-כן.‬
‫הבלש תומאס,‬
‫היית השוטר שהוזעק‬ ‫לרח׳ ברובן 1828?‬
‫כן.‬
‫האם מצאת גופה?‬
‫לא, לא מצאנו.‬
‫אז הנחת שמדובר בדימום.‬
‫זו לא הנחה. ביצענו בדיקת DNA.‬
‫בדיקת ה־DNA שלכם יכולה לקבוע‬ ‫מתי הדם הגיע לשם?‬
‫לא, הכתמים נוקו.‬
‫אז ייתכן שהדם הצטבר שם במשך זמן רב?‬
‫אני מניח, אבל זה לא…‬
‫בכמה פעמים שונות, עד שהצטבר לכמות הזאת?‬
‫זה מאוד לא סביר.‬
‫לא שאלתי אם זה סביר,‬ ‫שאלתי אם יש אפשרות הגיונית שזה קרה.‬
‫כן.‬
‫כל דבר הוא אפשרי.‬
‫אין לי שאלות נוספות.‬
‫נתזי הדם.‬
‫האם זה רגיל, במקרה של חבטה מחפץ קהה?‬
‫כן.‬
‫כשהסתכלתי על זה, ראיתי…‬
‫התנגדות. כבודו, יש פה שאלה?‬
‫מתקבלת.‬
‫אז ייתכן שהדם ניתז‬
‫כשמשהו נחבט בו, אחרי שהוא כבר היה שם?‬
‫כן.‬
‫אין לי שאלות נוספות.‬
‫אתה זוכר איפה היית בליל ה־17 באוגוסט?‬
‫אתה משתמש בסמים אסורים?‬
‫עבדת עם מר דלונג?‬
‫הוא היה אדם אחראי בעיניך?‬
‫שכבת איתו פעם?‬
‫התנגדות.‬ ‫-מתקבלת.‬
‫כשהוא ביקש לצלם אותך, זה היה פלירטוט?‬
‫נתת לו?‬ ‫-התנגדות, כבודו. למחוק מהפרוטוקול.‬
‫מדוע?‬ ‫-כבודו…‬
‫אל תאלצי אותו להזהיר אותך שוב.‬
‫נפגשת איתו שם, בחנות?‬
‫ידעת שהוא נשוי?‬
‫עם כמה גברים ראית אותה בכנסייה?‬
‫היא גילתה חיבה כלפיהם?‬
‫התנגדות, כבודו.‬
‫נדחית.‬
‫מה מצבנו?‬
‫התובע עושה מאיתנו צחוק.‬
‫את יודעת שלא זימנתי את בנך.‬
‫תודה.‬
‫אבל אני יכולה לזמן את שרה,‬
‫ואוכל לעורר ספק סביר‬ ‫בכך שאשאל אם היא הרגה את שאנון.‬
‫לא.‬
‫את לא מקשיבה? היא חברה שלי.‬
‫גרייס, אני חושבת שזה ייתן לנו סיכוי,‬
‫אם רק…‬ ‫-ג׳סמין,‬
‫אם תעשי את זה, אני מבטיחה לך שאקום‬ ‫ואצעק שעשיתי את זה. שאני אשמה.‬
‫טוב.‬
‫בסדר.‬
‫ואו. לתביעה יש עדים חזקים ביותר.‬
‫אני יודעת.‬ ‫-אז מה תעשי?‬
‫אני חייבת לזמן את שרה להעיד.‬
‫אם לא תלחצי עליה,‬ ‫ותיתני למושבעים משהו…‬
‫אתה חושב שאני לא יודעת?‬
‫היא צריכה לתת יותר מרק עדות אופי.‬
‫גם את זה אני יודעת.‬ ‫ואסור לי להגזים, כי גרייס תשתגע.‬
‫ואני לא יכולה לשאול אותה‬ ‫על היחסים של שאנון וגרייס,‬
‫כי זה ייתן לתביעה מניע נוסף.‬ ‫אני יודעת, דוני.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫את יודעת שניסיתי לעזור, נכון?‬
‫תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫בייב, תישני.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫באמת.‬
‫אני רק מקווה ששרה לא תהרוס הכול.‬
‫את, דוני וטילסה הכנתם אותה, נכון?‬
‫כן, אבל…‬
‫היא כל מה שיש לי.‬
‫צאי מהלחץ.‬
‫אני מסיים מוקדם מחר.‬
‫אגיע לשם ברגע שאוכל‬ ‫ואראה אותך נותנת להם בראש.‬
‫אז לכי לישון.‬
‫מיס מילר,‬
‫את יכולה לספר לבית המשפט‬ ‫על הקשר בינך לבין גרייס?‬
‫אנחנו חברות טובות.‬
‫ועד כמה אתן קרובות?‬
‫היא כמו האחות שמעולם לא הייתה לי.‬
‫וכמה זמן אתן כבר מכירות, מיס מילר?‬
‫שש שנים.‬
‫ובמשך אותה תקופה, מיס מילר,‬
‫ראית פעם את גרייס אלימה או כועסת?‬
‫לא.‬
‫היא לא אדם אלים, גם כשצריך.‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫ראיתי אנשים מתייחסים לגרייס ברשעות,‬
‫והיא רק התפללה למענם.‬
‫התביעה רוצה שנחשוב, מיס מילר,‬
‫שגרייס היא רוצחת בדם קר.‬
‫התנגדות.‬ ‫-מתקבלת.‬
‫לא אזהיר אותך שוב, גב׳ בריאנט.‬
‫תשאלי שאלה.‬
‫מיס מילר,‬
‫האם גרייס מסוגלת‬
‫לרצוח מישהו?‬
‫גרייס? לא.‬
‫היא לא מסוגלת לפגוע במישהו. לא.‬
‫האם היא מסוגלת להכות מישהו באלה?‬
‫בהחלט לא.‬
‫אין לי שאלות נוספות.‬
‫תודה, מיס מילר.‬
‫מיס מילר,‬
‫את טוענת שהייתן חברות קרובות?‬
‫כן.‬
‫היא הייתה מתקשרת אלייך כשהיו לה בעיות?‬
‫לא.‬
‫לא?‬
‫כלומר, כן.‬
‫כן, היא הייתה מתקשרת.‬
‫האם היא התקשרה אלייך‬ ‫בערב המדובר, ה־17 באוגוסט?‬
‫אני יודע שאת רוצה להגן על חברתך.‬ ‫-התנגדות, כבודו.‬
‫מתקבלת.‬
‫מיס מילר, נשבעת לומר את האמת.‬
‫היא התקשרה אלייך בליל ה־17 באוגוסט?‬
‫כן.‬
‫על מה דיברתן?‬
‫על האכלת מחוסרי דיור.‬
‫מה בדיוק היא אמרה?‬
‫רק שהיא נרגשת לעשות את זה, וש…‬
‫דיברנו קצת על הבן שלה, מלקולם.‬
‫במשך כמה זמן דיברתן?‬
‫בערך רבע שעה.‬
‫טוב…‬
‫לפי רישומי שיחות הטלפון,‬
‫דיברתן במשך פחות משתי דקות.‬
‫נשמע מדויק?‬
‫התנגדות!‬
‫על סמך מה?‬
‫רישומי הטלפון האלה לא הוצגו להגנה.‬
‫גשו אליי.‬
‫כבודו, ההגנה לא קיבלה‬ ‫את רישומי השיחות האלה.‬
‫כבודו, אם תביט ברשימת המסמכים,‬
‫תראה שהמסמך נכלל.‬
‫אבל כבודו, לא קיבלנו את המסמך הזה,‬ ‫וגם לא היה לנו זמן.‬
‫כתוב פה שהם הועברו לפני חודשים.‬
‫קיבלתי את התיק רק לפני שלושה שבועות, ו…‬
‫כבודו, אנחנו לא אחראים לאוזלת ידה‬ ‫של גב׳ בריאנט. היא קיבלה את החומר.‬
‫אתה יכול להמשיך.‬
‫תודה, כבודו.‬
‫אבל כבודו, אם…‬
‫ברוכה הבאה לעולם המשפט, גב׳ בריאנט.‬
‫לכי.‬
‫טוב.‬
‫איפה הייתי?‬
‫רישומי השיחות.‬
‫ובכן, הם מראים‬
‫ששוחחתן במשך פחות משתי דקות, נכון?‬
‫אני באמת לא זוכרת.‬
‫המון זמן עבר מאז.‬
‫אולי את זוכרת מה עשית אחרי השיחה.‬
‫מה עשית?‬
‫השעה הייתה מאוחרת, אז הלכתי לישון.‬
‫אז למה נעשה שימוש בטלפון שלך,‬
‫ומדוע הוא נקלט במגדל סלולרי‬
‫בקרבת ביתה של גרייס, כמה דקות לאחר מכן?‬
‫אני לא זוכרת.‬
‫לפי רישומי השיחות שלה,‬ ‫היא קיבלה שיחה ממך.‬
‫התקשרת אליה?‬
‫מיס מילר, הבהרת בעדותך שאתן חברות.‬
‫אני מבין שהיא יקרה לך מאוד.‬
‫את משקרת למענה כרגע?‬ ‫-לא.‬
‫אז את מוכנה להסביר‬ ‫את רישומי השיחות האלה?‬
‫היא גרה במחוז רוטוול, אזור כפרי מאוד.‬
‫היא התקשרה אלייך פעם אחת,‬ ‫ואת התקשרת אליה פעמיים. מדוע?‬
‫אני לא זוכרת.‬ ‫-זה מופיע ברישומים.‬
‫היא התקשרה אלייך,‬ ‫שוחחתן במשך פחות משתי דקות,‬
‫ואז הגעת אליה, התקשרת אליה,‬
‫ואז הייתן בבית שלך.‬
‫התקשרת אליה שוב כעבור 45 דקות. למה?‬
‫אני לא זוכרת.‬
‫מיס מילר, האם את מבינה‬ ‫שתואשמי במתן עדות שקר?‬
‫את יודעת מה זה מתן עדות שקר, נכון?‬
‫כבודו…‬
‫העדה תשיב.‬
‫היא אמרה לי שהיא הרגה אותו.‬
‫אני מצטערת, גרייס.‬
‫אין לי שאלות נוספות.‬
‫גב׳ בריאנט, העדה שלך.‬
‫אין לי שאלות נוספות, כבודו.‬ ‫-טוב.‬
‫את יכולה לרדת.‬
‫ההגנה סיימה את טיעוניה, גב׳ בריאנט?‬
‫כן.‬
‫שלב הסיכומים מחר בתשע בבוקר.‬
‫הישיבה ננעלת.‬
‫נא לקום.‬
‫ניסית.‬
‫איך פספסת את רישומי השיחות?‬
‫אני…‬
‫לא ראיתי אותם, אדוני.‬
‫אני…‬
‫חשבתי שראיתי אותם אבל לא ראיתי אותם,‬
‫וזה פשוט היה גדול עליי.‬
‫אני…‬ ‫-גדול עלייך.‬
‫לא ראית אותם. אני ראיתי,‬
‫כי השגחתי. התבוננתי בך כל הזמן.‬
‫אני לא מבין.‬ ‫אני יושב במשרד הזה 25 שנה,‬
‫רואה אנשים כמוך באים‬
‫ועוברים לקריירה פרטית,‬ ‫או לחברות אחרות, עושים כסף,‬
‫אבל אני מכבד את זה.‬ ‫הרשלנות שלך מעליבה בעיניי.‬
‫את מבינה מה עשית?‬
‫טעות של טירונים.‬ ‫נתת לעדה לרדת מהדוכן‬
‫לאחר שאמרה שמרשתך היא רוצחת.‬
‫זה מה שעשית.‬
‫על זה הם יחשבו כל הלילה.‬
‫אני לא מבין.‬
‫זה כנראה קטע של דור המילניום.‬ ‫לעולם לא אבין את זה.‬
‫תאכלי קצת.‬
‫בבקשה.‬
‫לא רוצה!‬
‫מי אתה, אבא שלי? לא רוצה!‬
‫אני מצטערת.‬
‫טוב?‬
‫אני פשוט נורא לחוצה כרגע,‬
‫ואני יודעת שאתה כועס,‬
‫אבל שמעת איך הוא דיבר אליי.‬
‫למה לא אמרת משהו?‬ ‫-כי היה משהו בדבריו.‬
‫לא אהבתי את הסגנון,‬
‫אבל הוא אמר אמת, ג׳סמין.‬ ‫האמת מכאיבה לפעמים.‬
‫ואו.‬
‫אני לא מאמינה שאתה בצד שלו.‬ ‫-אני לא בצד שלו.‬
‫אני בצד שלך. שלנו.‬
‫אני בצד שישפר אותך.‬
‫לא קל למצוא את האמת,‬ ‫אבל היא יכולה לחזק אם נותנים לה.‬
‫אתה כזה חמור.‬ ‫-אני לא החמור.‬
‫אתה כזה חמור!‬ ‫-אני לא החמור.‬
‫אני לא נוטש כשקשה.‬ ‫-אתה רציני?‬
‫אני רציני מאוד.‬ ‫-באמת?‬
‫את לא יכולה לברוח כל חייך‬ ‫ולהתחבא מאחורי עסקאות טיעון, ג׳סמין.‬
‫ניסיתי! זאת הסיבה שהלכתי למשפט.‬
‫ואז מישהו אומר משהו שמכשיל אותך,‬ ‫ואת פשוט קמה והולכת.‬
‫הפסדתי במשפט! ראית את המושבעים.‬
‫מה אני אמורה לעשות?‬ ‫-את העבודה שלך!‬
‫עד הסוף!‬
‫אני רציני. זה הייעוד שלך.‬
‫מותק…‬
‫ראיתי את הלהט בעינייך‬ ‫כשהתחלת בעבודה על התיק, ו…‬
‫ראיתי איך הוא נעלם ברגע שזה קרה.‬ ‫תמצאי אותו שוב.‬
‫זה נגמר.‬
‫התיק סגור.‬
‫נשארו רק הסיכומים.‬
‫אין מה לעשות.‬
‫אז כדאי מאוד שתכתבי סיכום מעולה.‬
‫אני עייפה.‬
‫בייב.‬
‫שמעתם עדויות של יותר מ־45 עדים‬
‫שהעידו על אשמתה.‬
‫חברתה הטובה ביותר אמרה‬ ‫שהיא סיפרה לה שהיא הרגה אותו.‬
‫היא הכירה אותה טוב יותר מכולם.‬
‫מיס ווטרס רצחה את שאנון דלונג‬
‫וגררה את גופתו לתוך ביצה,‬
‫ומאז נעלמו עקבותיו.‬
‫זה רצח בדם קר.‬
‫זה מחושב.‬
‫זה רצח בכוונה תחילה.‬
‫תפקידכם הוא למצות איתה את הדין.‬
‫תפקידכם הוא‬
‫להרשיע אותה,‬
‫ואנחנו סומכים עליכם,‬
‫ועל מערכת המשפט, שזה ייעשה.‬
‫תודה.‬
‫גב׳ בריאנט?‬
‫גב׳ בריאנט.‬
‫את בסדר?‬
‫ההגנה קוראת לשרה מילר.‬
‫כבודו, שני הצדדים סיימו את טיעוניהם אתמול.‬
‫גשו אליי.‬
‫כבודו, שני הצדדים סיימו את טיעוניהם.‬ ‫אני מבין שהסנגורית היא טירונית,‬
‫אבל זה מגוחך.‬ ‫-רגע, אדוני.‬
‫גב׳ בריאנט,‬
‫מובן לך ששני הצדדים סיימו את טיעוניהם?‬
‫כן, כבודו,‬
‫אבל אני רוצה לזמן‬ ‫את מיס מילר לדוכן העדים.‬
‫על סמך מה?‬
‫הייתי צריכה לחקור אותה‬ ‫אחרי שאמרה מה שאמרה,‬
‫ולא לסיים את טיעוניי,‬ ‫ואני רוצה לחקור אותה שוב מפני ש…‬
‫זה לא עובד ככה.‬
‫אחרי שסיימת את טיעונייך,‬ ‫את לא יכולה לזמן עדה.‬
‫תשמרי את זה לערעור.‬
‫זה שלב הסיכומים.‬
‫אבל כבודו, אם רק אוכל…‬
‫התרחקי, והשמיעי את סיכומך.‬
‫עכשיו, גברתי.‬
‫ההגנה קוראת לשרה מילר.‬ ‫-כבודו…‬
‫גב׳ בריאנט, כבר פסקתי בנושא,‬
‫ולא אסבול עוד…‬
‫עלי לדוכן, מיס מילר.‬
‫עלי לדוכן.‬ ‫-גב׳ בריאנט!‬
‫מיס מילר, חזרי למקומך.‬
‫את לא עולה לדוכן.‬
‫עורכי הדין, אל לשכתי. עכשיו.‬
‫אני מסרבת לגשת ללשכת השופט‬
‫עד שמיס מילר תעלה לדוכן.‬ ‫-פסקתי בנושא,‬
‫ואת תיגשי ללשכתי.‬
‫אני מסרבת לגשת ללשכתך‬ ‫עד שמיס מילר תעלה לדוכן.‬
‫מיס מילר, עלי לדוכן בבקשה.‬ ‫-גב׳ בריאנט,‬
‫אם לא תיגשי ללשכתי מיד,‬
‫תואשמי בזילות בית הדין.‬
‫ההגנה קוראת לשרה מילר לדוכן העדים.‬
‫פקיד בית המשפט.‬
‫אני לא מאמין.‬
‫מה זה היה?‬
‫מה אכפת לך?‬
‫גם ככה אני מפוטרת.‬
‫כן, זה נכון.‬
‫אז את משליכה את חייך לפח?‬
‫זה מה שרצית, לא?‬
‫מה שאני רציתי?‬
‫לא.‬ ‫-ואם זה מה שצריך‬
‫היא לא צריכה לשבת בכלא.‬
‫זה לא הוגן.‬
‫לא הוגן… זאת המילה.‬
‫עכשיו את מבינה.‬
‫כל זה לא הוגן.‬ ‫החוק לא הוגן לפעמים, אבל תפקידך היה‬
‫להיכנס לבית המשפט ולהפוך אותו להוגן.‬
‫אבל מה עשית במקום?‬
‫ניגשת למשפט ברשלנות,‬ ‫אחרי ששכנעת את האישה הזאת‬
‫לסרב לעסקת טיעון מצוינת.‬
‫תראי, הכול לא הוגן.‬
‫תקשיבי, אהבתי את הנחישות המחודשת שלך,‬ ‫אבל היא לא באה בזמן.‬
‫השופט יכריח אותך לשבת פה עד שתתנצלי.‬
‫זה עוד כלום, הוא נתן לנו ארכה‬ ‫כדי שנגיש את הסיכום במקומך.‬
‫דוני בעננים.‬
‫לא היית משיגה פסילת משפט.‬ ‫מה עבר לך בראש?‬
‫תיהני פה.‬
‫היי, רורי.‬
‫כן?‬
‫תזדיין.‬
‫תשוקה מאחורי הסורגים.‬
‫אהבתי.‬
‫אנו, המושבעים,‬
‫קובעים כי גרייס ווטרס, הנאשמת,‬
‫אשמה ברצח,‬ ‫כמפורט בכתב האישום של מדינת וירג׳יניה.‬
‫אני בסדר, חמודי.‬
‫אני בסדר.‬
‫זה בסדר, הוא איתי.‬ ‫-שרה.‬
‫זה בסדר, הוא איתי.‬ ‫-תודה.‬
‫זאת מחרוזת אוזו?‬
‫מאפריקה. יחידה במינה.‬
‫הוא איתי, זה בסדר.‬
‫לא תאמיני מה הצלם שלך עשה.‬
‫את צריכה שאסיע אותך?‬
‫כי את תגיעי למפגש.‬
‫סוהר!‬
‫את מדברת ככה ליד חברה שלך?‬
‫חברה שלה.‬
‫סוהר!‬
‫תקרא לעורכת הדין שלי.‬
‫המושבעים הרשיעו את גרייס ווטרס.‬
‫גזר הדין יינתן בעוד כמה חודשים.‬
‫החלטה זו לא הפתיעה‬ ‫את מי שנכח היום באולם בית המשפט,‬
‫או את המושבעים. זה היה צפוי.‬
‫שיערנו כי גרייס תורשע,‬ ‫וכך אכן קרה היום.‬
‫תגידי לשופט שאת מצטערת‬ ‫כדי שנוכל לחזור הביתה.‬
‫בבקשה.‬
‫ולתחזית. גשם שוטף יירד אחר הצהריים.‬
‫הגשמים היו כבדים מהרגיל העונה…‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫את בטוחה שאת רוצה‬ ‫להיפגש עם שרה היום? פשוט…‬
‫כן, כדאי.‬
‫אתה יודע,‬
‫אני יודעת שקשה לה עכשיו‬ ‫ממש כמו לי, ו…‬
‫בייב, תעצור פה.‬ ‫-עכשיו?‬
‫כן. אני יכולה להמשיך ברגל.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן.‬
‫ואתה צריך לחזור לעבודה.‬
‫את בטוחה?‬
‫עומד לרדת גשם.‬
‫לא, אני אהיה בסדר.‬
‫טוב. אוהב אותך.‬
‫גם אני אותך.‬
‫תשמרי על עצמך.‬ ‫-טוב.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫ניפגש בבית.‬ ‫-טוב.‬
‫היי.‬
‫היי, אני מכירה אותך.‬
‫היי, לאן את הולכת?‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫לא, בואי.‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-אני חייבת לברוח!‬
‫טוב. בואי נחזור לבית של מיס שרה.‬
‫בואי. זה בסדר. היא יודעת שיצאת?‬
‫היום היא בבנק. זה הראשון לחודש. ביי.‬
‫טוב. בואי נחזור לבית של מיס שרה.‬
‫זה בסדר. היא בטח לא יודעת שיצאת.‬
‫בואי נתפוס מחסה מהגשם.‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬
‫בבקשה, אל תכריחי אותי לחזור.‬
‫בואי. זה בסדר.‬
‫זה בסדר.‬
‫את איתי עכשיו.‬ ‫-אני רוצה הביתה.‬
‫לבית שלי.‬
‫לבית שלך?‬ ‫-כן.‬
‫בואי. זה בסדר. את איתי.‬
‫בואי נחזור…‬ ‫-אל תכריחי אותי לחזור.‬
‫אני לא רוצה לחזור לשם.‬
‫אל תכריחי אותי לחזור לשם. בבקשה.‬
‫בואי.‬
‫את מוגנת עכשיו.‬
‫השארת את הדלת פתוחה לרווחה.‬
‫אין לי את כל המפתחות.‬
‫כל המפתחות? טוב.‬
‫תיכנסי.‬
‫את בבית של מיס שרה. את גרה כאן.‬
‫זה הבית שלך. זה בסדר.‬ ‫-לא.‬
‫אני רוצה ללכת לבית שלי.‬
‫הבית שלי הוא…‬
‫זה בסדר.‬
‫אביא לך מים, טוב?‬
‫הבית שלי ברח׳ סיקמור מס׳ 2989.‬
‫רח׳ סיקמור?‬ ‫-כן.‬
‫שם אני גרה.‬
‫הכתובת היא רח׳ סיקמור 2989.‬
‫רח׳ סיקמור 2989.‬
‫אני לא רוצה למות פה כמו‬
‫גלוריה, ו…‬
‫ברנדה, ושיין.‬
‫שיין קפצה מהגג.‬
‫קפצה מהגג, חמודה.‬
‫אין לי כלום! כלום!‬
‫לא!‬
‫היא הייתה צלמת.‬
‫כל כך מוכשרת.‬
‫אלוהים…‬
‫שיין צילמה את זה?‬
‫כן.‬
‫לראות את העולם‬
‫דרך עדשת 35 מ״מ…‬ ‫זה לא דומה לכלום.‬
‫מישהו חדר לחשבונות שלי,‬ ‫השיג את הסיסמאות שלי…‬
‫את יודעת, רציתי לחזור לבית שלי‬
‫ולהזעיק משטרה, כדי שיבואו ויעזרו לנו.‬
‫קודם הייתי צריכה לבנות סירה לעצמי.‬
‫נכון?‬
‫אני לא יכולה לעזור לכולם.‬
‫הן רעבות.‬
‫טוב.‬
‫תישארי פה.‬
‫תישארי פה. תכף אחזור, טוב?‬
‫תישארי פה.‬
‫זכותך לשמור על שתיקה.‬ ‫-השוטר בריאנט?‬
‫בריאנט, שומע.‬
‫לא תאמין. תסתכל במחשב.‬
‫חכה פה. אל תזוז.‬
‫שיט!‬
‫הצילו!‬
‫שלום, אליס.‬
‫לא הכנסתי אותה.‬
‫בבקשה, אל תפגעי בי.‬
‫תפסת אותה?‬
‫יש אנשים שלא לומדים.‬
‫נכון?‬
‫אימא שלי מדברת אלייך.‬
‫אבל הם ילמדו לא לדחוף את האף שלהם.‬
‫משטרה! לפתוח!‬
‫כאן השוטר בריאנט.‬ ‫אני ברח׳ וסט לסון 2342.‬
‫מבקש תגבורת.‬
‫משטרה! לפתוח!‬ ‫-אנחנו במרחק שבע דקות.‬
‫לפתוח! משטרה!‬ ‫-הלו?‬
‫כן, תפתחי!‬ ‫-בסדר. שלום.‬
‫כן, שלום.‬
‫אני מחפש את אשתי.‬
‫מי זאת אשתך?‬
‫את יודעת מי זאת. ג׳סמין בריאנט.‬ ‫היא ייצגה את חברה שלך, גרייס ווטרס.‬
‫היא התכוונה לעבור פה.‬ ‫-לא ראיתי אותה.‬
‫אכפת לך שאכנס?‬
‫יש לך צו?‬
‫אם אין לך צו, אסור לך להיכנס.‬
‫אמרתי לך, היא לא פה.‬
‫היא לא פה.‬
‫ג׳סמין!‬
‫איפה אשתי?‬
‫ג׳סמין!‬
‫אל תזוזי.‬
‫תישארי פה.‬
‫ג׳סמין!‬
‫ג׳סמין?‬
‫ג׳סמין!‬
‫מותק.‬
‫ג׳סמין. תני את זה.‬
‫נראה לי שהוא המום.‬
‫נודע לנו כי שאנון דלונג,‬ ‫או בשמו האמיתי, מוריס מילס,‬
‫ואמו, בטי מילס,‬ ‫המכונה גם ״שרה מילר״,‬
‫חטפו נשים מבוגרות,‬
‫גזלו את כספן, כלאו אותן,‬ ‫והפקידו את הקצבאות שלהן.‬
‫הוא מבוקש בתשע מדינות באשמת ביגמיה,‬ ‫וסעיפים נוספים ובהם סחיטה.‬
‫נודע לנו גם שמעבר לחטיפת הנשים והחזקתן,‬
‫הוא גם מבוקש בכמה מדינות‬ ‫בחשד שרימה לפחות 16 נשים מבוגרות.‬
‫האם והבן עושים זאת כבר 25 שנים.‬
‫הם גנבו מיליונים מקורבנותיהם‬ ‫במהלך תקופה זו.‬
‫גרייס ווטרס הייתה אחת הקורבנות.‬
‫לאור הראיות החדשות שקיבלנו,‬
‫מדינת וירג׳יניה מבקשת‬ ‫להתנצל בפני מיס ווטרס,‬
‫ואת משוחררת.‬
‫אנו מנסים לברר מה קרה‬
‫לכספן של הנשים הללו.‬
‫הסנגורית של גרייס ווטרס,‬
‫ג׳סמין בריאנט,‬ ‫היא הסיבה לחשיפת התרמית.‬
‫הנה הם באים.‬
‫טוב.‬ ‫-מיס ווטרס…‬
‫מיס ווטרס, איך ההרגשה להיות חופשייה?‬
‫נהדרת.‬
‫מיס ווטרס, את שמחה שזה נגמר?‬
‫זה לא נגמר.‬
‫סליחה.‬
‫נכון לעכשיו, שרה מילר,‬ ‫כלומר בטי מילס, טרם נתפסה.‬
‫יש לך ניסיון בעבודה עם זקנים?‬
‫אני מטפלת בהם,‬
‫ואני אוהבת אותם‬
‫כמו בני משפחה.‬
‫בואי, תכירי את אימא שלי.‬
‫בשמחה.‬
‫תזכירי לי, מה שמה?‬
‫לואן.‬ ‫-לואן.‬
‫נדמה לי שקראתי עליה.‬
‫היא לא עבדה עם איזה מוסד פיננסי?‬
‫כן.‬
‫באיזה תפקיד היא עבדה?‬
‫כמנהלת, במשך עשר שנים.‬ ‫-בחיי…‬
‫מרשים.‬