Downloaded from YTS.MX
‫אני ממש שמח לצלם את המופע הזה לנטפליקס.‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -‬
‫אתם יודעים על מה חשבתי מאז חתימת החוזה?‬ ‫רציתי להיות זבוב‬
‫ולראות את הפרצוף של האקסית שלי. בחיי...‬
‫הייתי נותן הכול בשביל זה.‬
‫היא יכולה לחסום אותי באינסטגרם,‬
‫היא יכולה לחסום אותי בוואטסאפ,‬
‫היא יכולה לחסום אותי בפייסבוק.‬
‫אבל בנטפליקס...‬
‫לא, היא לא יכולה. הלוואי...‬
‫הלוואי שהייתי זבוב, באמת,‬
‫והייתי רואה את הפרצוף שלה כשתצפה בנטפליקס,‬ ‫בזמן שאופיע כאחת מההמלצות עבורה.‬
‫כשאני מחזיק את הזין... זה מותר?‬
‫לא מזמן קיבלתי הודעה,‬
‫מישהי שלחה לי הודעה פרטית באינסטגרם,‬ ‫"אפונסו, אני מעריצה שלך."‬
‫"תודה רבה."‬
‫"באמת מעריצה."‬
‫ואמרתי, "כבר האמנתי לך קודם."‬
‫"אני אוהבת את העבודה שלך, אותך,‬
‫אבל לא אשקר... אני לא ענייה."‬
‫זה באמת מוזר, שאנשים לא עניים אוהבים אותי‬ ‫ואת מה שאני עושה. "אני לא ענייה,‬
‫אבל אשמח לראות את "Alma de Pobre".‬
‫"בבקשה."‬
‫היא אמרה, "יש לי שאלה. אם אלך, איהנה?"‬
‫אמרתי, "בטח", והיא אמרה,‬
‫"גם אם אני לא ענייה?"‬
‫רציתי את הכסף שלה, אז אמרתי, "בטח שתיהני."‬
‫היא שאלה, "אבל איהנה כמו אנשים עניים?"‬
‫אמרתי, "לא...‬
‫אף אחד לא נהנה כמו עניים."‬
‫אתם יודעים למה אני מתכוון.‬
‫אתם מוחאים כפיים בלי סיבה.‬
‫זה נכון.‬
‫אם הכרטיסים עלו 80 דולר? הם רוצים לצחוק‬ ‫בשווי 80 דולר.‬
‫כל גרוש שיוציאו, ייתפס כדבר שלא יחזור.‬
‫אם הוא לא יצחק בשווי 80 דולר, הוא יכעס‬ ‫ויגיד, "צחקתי רק בשווי 53 דולר!‬
‫שילמתי 80 וקיבלתי רק 53. לך תזדיין." ‬ ‫תתעלמו מהידיים שלי. המעריצים שלי,‬
‫ככה הם חוזרים הביתה. "צחקתי בשווי 53..."‬
‫"לא, שילמתי...‬
‫אתה מאמין? שילמתי 80...‬
‫וקיבלתי רק 53, לעזאזל."‬
‫סיפרתי את הבדיחה הזו במנאוס ובקהל אמרו,‬ ‫"צחקתי רק בשווי..."‬
‫הם אהבו את זה. הם אמרו...‬
‫רוב המעריצים שלי עניים, אני יודע. כלומר,‬ ‫מי שעוקב אחרי הקריירה שלי,‬
‫זה ממש נחמד לראות כמה אהבה אנשים מגלים.‬
‫בדרך כלל, אי אפשר לדעת את זה.‬
‫ואז מתחילים להכיר אותך‬
‫ואתה מבין מעט כמה אותו אדם אוהב אותך,‬
‫אפילו אם אין ביניכם מגע או היכרות.‬
‫זה ממש מגניב.‬
‫לפעמים אני הולך ברחוב...‬
‫איפה שלא אהיה.‬
‫אנשים פותחים את החלון ברכב בהתלהבות.‬
‫וזה תמיד ככה, כי המעריצים שלי עניים.‬
‫זה מעולם לא רכב מסוג אבוק כמו זה...‬
‫זה אף פעם לא BMW.‬
‫אף פעם. זה תמיד איזה בחור...‬
‫זה אף פעם לא נשמע ככה, "שלום אפונסו.‬ ‫אפונסו פדיליה, נכון?‬
‫אני מחבב את העבודה שלך, בחור.‬
‫לא רק את שלך, אלא גם של החברים שלך. תיאגו,‬ ‫מרסיו, דין...‬
‫אני מחבב את ארבעתכם‬
‫ומעריך את פועלכם הקומי.‬
‫תמשיכו ככה, אני עוקב אחריכם ביוטיוב, ‬ ‫אינסטגרם...‬
‫ובפייסבוק.‬
‫אהבתי את מה שעשיתם ואני מקווה שתמשיכו.‬
‫אמשיך להעריץ אותך. לחייך ולחיי אימא שלך."‬
‫זה אף פעם לא ככה, אלא... "היי, זין,‬
‫לאיפה אבא שלך נעלם?"‬
‫זה תמיד... לא, זה תמיד מישהו חצוף.‬
‫זה תמיד חוצפן גדול.‬
‫יום אחד, מישהו בסיוויק פתח את החלון וצעק,‬
‫"היי, אני יודע שליקקו לך את פי הטבעת!"‬
‫הייתי במרכז העיר והמון אנשים הסתכלו עליי.‬
‫ולא יכולתי לומר כלום, כי באמת ליקקו לי שם.‬
‫אמרתי, "תפסת אותי!"‬
‫"תמשיך ככה!"‬
‫"בטח, אתן להם ללקק אותו!"‬
‫"יום טוב!"‬
‫והוא התאמץ כדי לסגור את החלון ברכב.‬
‫הייתה לכם מכונית כזו? מתחילים קצת לרעוד,‬ ‫החלון יורד, אבל כשסוגרים אותו, הוא קופץ.‬
‫הייתה לכם מכונית...‬
‫השאלתם רכב לחבר,‬
‫הוא פתח את החלון וצעקתם, "לא!"‬
‫דרושים שני אנשים כדי לסגור את החלון.‬
‫אחד מחזיק בידית והשני מושך את החלון.‬
‫זה המצב הכי גרוע שיכול להיות.‬
‫הייתה לכם מכונית כזו?‬
‫בכביש אגרה,‬
‫אתם פשוט פותחים את הדלת ומשלמים ככה.‬
‫הבחור בתא נותן בכם מבט מלא בוז,‬
‫כאילו שאתם רציתם לנהוג בגרוטאה הזו.‬
‫המגבים בכלל לא זזים, הם רוטטים במקום...‬
‫"על הזין שלי, אנקה לבד."‬
‫אתם לוקחים מגב ומתחילים לנקות.‬
‫והבחור ליד הנהג אומר, "תחליף את הגומי."‬
‫באמת? מה אתה אומר!‬
‫הייתה לכם מכונית כזו? היא כל כך ישנה,‬ ‫וחגורת הבטיחות לא חוזרת למקום,‬
‫צריך למשוך אותה ביד.‬
‫זין על זה. אתה אומר לנוסע שלך,‬
‫"תחגור אותה סביב הצוואר, גם ככה נמות."‬
‫הייתה לכם מכונית כזו? בפנים, הידית שבורה,‬
‫אז צריך לפתוח חלון כדי לפתוח את הדלת...‬
‫אתה מרגיש שאתה מתנהג לעצמך כג'נטלמן.‬
‫"תרשה לי."‬
‫הייתה לכם מכונית כזו?‬
‫בכל מקרה, נחמד שמעריכים את העבודה שלי,‬
‫למרות שברור לי שאני יותר אנונימי ממפורסם.‬
‫כי אנחנו חיים בבועות.‬
‫רק מספר מוגבל של אנשים מכירים אותנו.‬
‫פעם, אנשים מפורסמים היו באמת מפורסמים.‬
‫הטלוויזיה הייתה אמצעי התקשורת העיקרי, ‬ ‫וכשמישהו רצה להתפרסם,‬
‫הוא היה צריך להופיע ברשת "גלובו", או SBT,‬ ‫או "רקורד".‬
‫טוב, אף אחד לא היה מפורסם ב"רקורד".‬
‫אלא אם היית שד או כומר. ולפעמים, אותו אדם‬ ‫מילא את שני התפקידים,‬
‫כמו הכומר ולדומירו. אז...‬
‫זה כמו לונה פארק דתי.‬
‫לא מצאתם אירוניה בעובדה...‬
‫שהכומר ולדומירו טען שיש לו יכולת ריפוי,‬ ‫בזמן שהוא עצמו צלע?‬
‫הוא אמר, "אחי, ארפא אותך!"‬
‫אני אומר לכם, זה נהדר.‬
‫אנחנו חיים ברגע שמח מאוד.‬
‫אני גר עם טיאגו ונטורה, יש לנו קבוצה קומית‬ ‫ואנחנו מופיעים ברחבי ברזיל.‬
‫השנה, מכרנו את כל הכרטיסים לכל מופע, כמעט.‬ ‫אנחנו מופיעים כבר עשור,‬
‫וכל האולמות היו ריקים במשך תשע שנים. השנה,‬ ‫הגיע קהל, ואני אומר לכם,‬
‫זה הרבה יותר נחמד כשאנשים באים.‬
‫הרבה יותר כיף.‬
‫ותראו, אנחנו מתאמצים מאוד להיות מעודכנים,‬
‫ומבינים שהכול עשוי לחלוף.‬
‫אנחנו יודעים שבעוד שנתיים,‬
‫קומיקאים אחרים יבלטו,‬
‫ואנחנו נמשיך לעשות סטנד-אפ.‬
‫אבל אין דבר טוב יותר לקומיקאי, לאומן,‬
‫מאשר לעלות על הבמה ולראות את זה, חבר'ה.‬
‫אין דבר יותר מספק...‬
‫באמת, בלי דמגוגיה.‬
‫אין דבר נחמד יותר,‬
‫באמת, מאשר לעלות על הבמה, לראות את זה ‬ ‫ולחשוב,‬
‫"לעזאזל, תראו כמה כסף אני עושה."‬
‫חלק מכם אומרים, "אפונסו, הכול קשור לכסף?"‬
‫צחקתי, כמובן שלא.‬
‫זה גם קשור לאוכל בחינם ובחורות.‬
‫סתם צחקתי.‬
‫אתם יודעים למה אני אוהב את הבדיחה הזו?‬
‫כי יש שני סוגים של אנשים עניים.‬
‫יש את הבחור המגניב שאומר, "בן זונה!‬
‫אתה מרוויח טוב? תן לי אופנוע!"‬
‫ויש את הבחור הממורמר שאומר,‬
‫"לא אהבתי את הבדיחה הזו."‬
‫לפעמים אנחנו מתנהגים כמו אותו אדם.‬
‫אל תהיו ממורמרים. מספיק קשה להיות עני.‬
‫אדם עני וממורמר זה פשוט מגעיל.‬
‫לפעמים אנחנו...‬
‫בלי לשים לב, מתנהגים ממש כמו מניאקים.‬
‫לדוגמה, כל אחד מכיר את זה,‬
‫כשאישה, ידידה, בת דודה, כשמישהי שהכרתם,‬ ‫כשהיא מתחילה להרוויח כסף,‬
‫כשהיא מתחילה לחזור הביתה מאוחר יותר, ‬ ‫ופוגשת מעגל שלם של חברים חדשים,‬
‫היא מעלה תמונות מהטיולים שלה לאינסטגרם ‬ ‫ולבושה טוב, אף פעם לא נחשוב,‬
‫"היא עובדת קשה, היא קיבלה קידום.‬
‫היא מוכיחה שנשים טובות כמו גברים".‬
‫וכמובן שזה נכון.‬
‫הדבר הראשון שנגיד הוא, "היא הפכה לזונה?"‬
‫ורוב הסיכויים שזה לא קרה.‬
‫אבל מי יודע?‬
‫אני לא מאשים אותה.‬
‫צריך לתמוך בעניים ולצדד בהם.‬
‫כשעני מרוויח כסף, זה כסף.‬
‫העשירים קוראים לזה, "עוד".‬
‫העניים קוראים לזה, "כסף".‬
‫שמעתם סיפורים על עשירים שאיבדו הכול‬
‫והתאבדו מתוך תסכול?‬
‫כשאנשים עניים וחסרי כול מרוויחים כסף‬ ‫ומאבדים הכול, הם אומרים, "טוב...‬
‫קניתי מכוניות, זיינתי כמה זונות‬
‫ונגמר לי המזל."‬
‫"אמרו שאפשר להרוויח מפרוזן יוגורט,‬
‫אז השקעתי."‬
‫עבור העניים, הכסף הוא אמיתי.‬
‫כשעניים זוכים בלוטו,‬
‫הם חושבים שלעולם לא יצטרכו ללכת לעבוד עוד.‬ ‫הם מקבלים את הכסף וחושבים, "אלוהים,‬
‫בחיים לא אעבוד יותר."‬
‫כעבור שלוש שנים, הם נהגי אובר.‬
‫כי עבור העניים זה "כסף",‬
‫ולעשירים זה "עוד". רק עוד כסף.‬
‫אנשים עשירים מוצאים כסף בכיס ואומרים, "נו,‬ ‫מאה דולר." ראיתם איך עני מוצא כסף?‬
‫חלק מהם מצפים לזה כבר עכשיו.‬
‫הם מכניסים יד לכיס ואומרים, "לך תדע..."‬
‫כשמישהו עני מוצא כסף בכיס, הוא אומר, "אחי!‬
‫משום מקום, אלוהים? 'ותשם בסד...'‬
‫המתנה הקטנה הזו,‬
‫אני לא ראוי, אלוהים, לברכות כאלה.‬
‫הללויה!‬
‫אני לא...‬
‫תראו.‬
‫תודה, אלוהים."‬
‫הוא מוציא את הכסף. שני דולר. ואומר, "יש!"‬
‫לא היה לו כלום,‬
‫ועכשיו הוא עני בשני דולר פחות.‬
‫וככל שאתה יותר עני, כך אתה מעריך יותר כסף.‬
‫אפשר לדעת שמישהו היה פעם עני,‬
‫לא כשהוא קונה רכב או בית,‬
‫אלא כשהוא מתחיל להרוויח כסף וקודם כל אומר,‬
‫"לעזאזל, אני לא אחסוך באוכל!"‬
‫לבחור לא היה מה לאכול. ועכשיו הוא אומר,‬ ‫"אני רוצה ארבע מנות מיסטורה!"‬
‫אם אתם יודעים מה זה "מיסטורה", מזל טוב,‬ ‫אתם עניים בטירוף.‬
‫אם הבנתם את זה,‬
‫המופע הזה בשבילכם.‬
‫עבור האנשים העשירים בקהל, "מיסטורה" היא...‬
‫נראה איך אסביר את זה.‬
‫כל מה שהוא אורז או שעועית...‬ ‫-נקרא "מיסטורה".‬
‫כל העניים מלפנים...‬
‫ככל שאתה עני יותר, אתה מעריך כסף יותר.‬
‫אני יודע את זה, כי גדלתי...‬
‫אימא שלי גידלה אותי לבד, ב-400 דולר בחודש,‬ ‫שלושה ילדים ב-400 דולר.‬
‫היינו ממש עניים, שעניים אחרים ריחמו עלינו.‬
‫אנחנו היינו הדוגמה,‬
‫"אסור להגיע למצב שלהם!"‬
‫הייתי שואל את אימא שלי...‬
‫כשגדלתי, שמעתי דברים שרק עניים שומעים.‬
‫"אני ממש עני, אין לי כסף לחרבן בשירותים‬ ‫בתחנת אוטובוס."‬
‫אני שונא את זה.‬
‫"שירותים בתחנת אוטובוס."‬
‫בקושי יצאנו בכלל, זה היה לא הגיוני.‬
‫"אימא, אפשר את זה?"‬
‫"לא יוצא לי כסף מהתחת."‬
‫עד שהייתי בן 13,‬
‫חשבתי שאימא שלי שילמה על הכול עם התחת.‬ ‫"כרטיס אשראי או דביט?"‬
‫"התחת של אימא שלי. קפוץ לי.‬
‫הציצים מראש והתחת בתשלומים.‬
‫זה כרטיס ה"אסדיט" שלה. קדימה, תעביר אותו. ‬
‫היא צריכה לזוז עוד מעט,‬
‫אבל היא תחזור ותזוז בשבילך."‬
‫אימא שלי יושבת בקהל‬
‫ואומרת, "לא שילמתי עם התחת!"‬
‫לא לזה התכוונתי!‬
‫"לחרבן בשירותים בתחנת אוטובוס."‬
‫אני שונא את זה.‬
‫הפעם הראשונה שהרווחתי כסף,‬
‫הייתה כשקיבלתי משכורת בגיל 16.‬
‫זו הפעם הראשונה שהרווחתי כסף.‬
‫שאלו אותי, "מה תעשה עם הכסף?"‬
‫הלכתי לתחנת אוטובוס קרובה וחירבנתי בטירוף.‬
‫ההרגשה הטובה בעולם.‬
‫כל עשן הדיזל הזה... "ככה מרגישים עשירים."‬
‫היינו כל כך עניים, אין לכם מושג.‬
‫לפעמים אני מדבר עם אימא שלי‬
‫והיא אומרת, "אני מתגעגעת לימים ההם."‬
‫מתחשק לי לתת לה אגרוף בפנים.‬
‫אין לכם מושג כמה עניים היינו. אחי הצעיר,‬ ‫הוא גר בפורטוגל, באריאל דו קאבו,‬
‫הוא עבר לשם לפני כמה זמן.‬
‫הוא בחור אדיר, אני אוהב אותו.‬
‫הוא מכין סירי לחץ נהדרים מפחיות משקה.‬
‫הוא מכין מאפרות מפחיות בירה,‬
‫אי אפשר לנחש שזו עבודת יד.‬
‫אני צוחק עליו כי אין לו אינטרנט, הוא היפי.‬ ‫הוא לעולם לא יצפה בזה.‬
‫ואחי הקטן גר בליסבון כבר ארבעה חודשים.‬
‫אני קניתי לו את הכרטיס ואני תומך בו.‬
‫לדעתי, זה מה שצריך לעשות, אם יש לך כסף,‬
‫ואם אחיך מקבל איומים על חייו. הוא...‬
‫אימא שונאת את הבדיחה הזו.‬
‫"יראו את זה בנטפליקס וירדפו אחריו!"‬
‫זו האמת.‬
‫הוא גר שם.‬
‫כשאימא שלי ואני הבאנו אותו לשדה התעופה,‬
‫היא התחילה לבכות.‬
‫הבן שלה עבר למקום אחר, אז חיבקתי אותה.‬
‫אמרתי, "אימא, תירגעי, זו לא טיסה ארוכה."‬ ‫היא הביטה בי,‬
‫"אני מתגעגעת לזמן שז'אן היה תינוק."‬
‫כשהוא היה תינוק,‬
‫היינו הכי עניים.‬
‫חשבתי שלא היינו יכולים להיות עניים יותר,‬ ‫אבל...‬
‫אימא שלי הייתה נחושה מאוד.‬
‫השמיים של העניים, היו האדמה בשבילה.‬
‫היינו ממש עניים.‬
‫"אני מתגעגעת לזמן שז'אן היה תינוק."‬ ‫התעצבנתי ואמרתי, "אספר לך סיפור,‬
‫שישכיח את הגעגועים שלך." אספר גם לכם.‬ ‫כשאחי היה בן שנה...‬
‫כשהוא היה בן שנה, נגמר לנו החלב פעם. ‬ ‫וכשאני אומר "פעם", אני מתכוון, "לרוב".‬
‫כשאני אומר, "פעם", העניים בקהל אומרים, ‬ ‫"נחמד."‬
‫אנשים עניים מתחרים ביניהם מי הכי עני.‬ ‫מישהו אומר, "פעם?", אחר אומר, "חלב?"‬
‫הם תמיד...‬
‫אבל באותה פעם, נגמר לנו החלב.‬
‫אימא שלי הייתה בעבודה.‬
‫היא תמיד רצתה לוודא שיהיה לנו את כל הדרוש.‬
‫זה לא הספיק, לרוב לא היה לנו את כל הדרוש,‬ ‫אבל היא ניסתה.‬
‫היא הלכה לעבודה ב-7 בבוקר וחזרה בחצות.‬
‫היא תמיד קרעה את התחת ונתנה לנו מטלות,‬
‫אז הייתה לנו תעסוקה.‬
‫אחי הקטן היה בן שנה ואני הייתי בן שמונה,‬ ‫ואחי הגדול היה אז בן 15.‬
‫טיפלתי באחי הקטן, בישלתי וניקיתי‬
‫ואחי הגדול היה בגיל בו ילדים עניים יוצאים‬ ‫והולכים לעשן גראס בחוץ. אז...‬
‫הוא עשה את שלו ואני הייתי בבית.‬
‫באותו יום, נגמר לנו החלב‬
‫ואחי הקטן התחיל לבכות.‬
‫התעצבנתי, כי לא ידעתי למה הוא בוכה.‬
‫ככל שנעשיתי נואש יותר, הוא בכה יותר.‬
‫חשבתי שהוא רעב, אבל לא היה חלב.‬
‫הוא בכה ובכה ואני התייאשתי עוד ועוד.‬
‫באותה תקופה, לא יכולתי להתקשר לאימא שלי,‬ ‫כי לא היו טלפונים סלולריים.‬
‫בעצם, היו כאלה, אבל הם היו יקרים‬
‫ולכן אימא שלי טענה שהם לא באמת קיימים. ‬ ‫"אפשר עוגייה?"‬
‫"אין כזה דבר!‬
‫אלא אם אוציא עוגייה מהתחת."‬
‫אז לא יכולתי להתקשר לאימא שלי והתייאשתי,‬
‫והכנתי לו תה עם מליסה.‬
‫כן.‬
‫מליסה, למון גראס,‬
‫הצמח הזה שגדל בחצרות של עניים.‬
‫ונתתי לו את זה,‬
‫בלי לדעת שזה כמו כדור הרגעה טבעי.‬
‫לא כתוב בשום מקום,‬
‫"היזהרו ממנת יתר לילדים." לעזאזל, הוא נרדם‬ ‫וישן כמו בול עץ.‬
‫התינוק הזה פשוט התעלף.‬
‫כשהוא התעורר, הוא היה בן שמונה. "לעזאזל,‬ ‫מה פספסתי?"‬
‫הוא שתה את זה ב-9:40 ואימא שלי חזרה הביתה‬ ‫בחצות וארבעים.‬
‫כשהיא חזרה, הוא כבר ישן 15 שעות.‬
‫היא הרימה אותו, והוא הפך לבוץ.‬
‫זה היה הראש שלו. הוא נמס.‬
‫אימא אמרה, "הרגת אותו!"' אמרתי, "לא!"‬
‫היא ניערה אותו ולא זכתה לתגובה.‬
‫"אימא, הוא לא מת." היא הרביצה לו, "תראה, ‬ ‫אפונסו! זה שבור!"‬
‫אמרתי, "אימא, לא הרגתי אותו. הוא היה רעב."‬ ‫היא אמרה, "הוא מת מרעב?"‬
‫"לא, הוא היה רעב ונתתי לו תה עם מליסה."‬
‫היא אמרה, "מה?", ואמרתי, "שני בקבוקים."‬ ‫היא אמרה, "השתגעת?"‬
‫"הוא נרדם לפני הבקבוק השלישי."‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬
‫ואני זוכר שפשוט גרמתי לה להלם,‬
‫ומאותו יום, משהו השתנה.‬
‫משהו התחבר לה בראש.‬
‫מאותו רגע,‬
‫היא נתנה לו תה עם מליסה בכל הזדמנות.‬
‫ילדים ישנים כמו בול עץ.‬
‫היום אנחנו די עשירים, לא אשקר.‬
‫פעם היינו עניים, אבל לא עוד.‬
‫לא. לאימא יש מטבח בהתאמה אישית.‬
‫בדיוק. זה הדבר המתוכנן היחיד בחייה.‬
‫שלושה בעלים זרקו אותה, אימא לשלוש תאונות.‬
‫אתם חושבים שהיא תכננה משהו?‬
‫ילדים יצאו מהכוס שלה בקפיצת בנג'י.‬
‫היא הייתה חותכת את חבל הטבור‬
‫וממשיכה בעבודות הבית. "בחיי! עוד ילד."‬
‫היום, אנחנו מאוד מבוססים.‬
‫לפני כמה ימים, אנחנו...‬
‫תראו כמה התקדמנו. אכלנו ארוחת בוקר, ‬ ‫והבחנתי כמה אמידים אנחנו. שתיתי קפה‬
‫וראיתי שהסכו"ם שלנו זהה לחלוטין.‬
‫הייתם מאמינים?‬
‫אותן ידיות שחורות.‬
‫שום דבר צהוב, שבור ושרוף.‬
‫לחלק מכם אין מושג, אבל כמה עניים אומרים, ‬ ‫"שיחקתם אותה!"‬
‫בדיוק.‬
‫ראיתם פעם סכו"ם של משפחה ענייה?‬
‫זה נראה כאילו הם שדדו כמה בתים שונים.‬
‫כשביקרנו חברים, אימא שלי אמרה,‬
‫"קחו כמה מזלגות."‬
‫רק לאחרונה הבנתי שהצלחתי בחיים.‬
‫אמרתי, "אנחנו באמת עשירים, אימא." התחבקנו,‬ ‫כל כך התרגשתי.‬
‫הייתי אצל אימא שלי לא מזמן‬
‫וכשפתחתי את התנור, חכו...‬
‫לא היה שם סיר עם שמן משומש. אתם מאמינים?‬
‫זה מראה כמה התקדמנו. צ'יפס בשמן טרי!‬
‫רוצים צ'יפס? בום! שמן טרי.‬
‫גמרנו עם הצ'יפס שיש להם טעם של דג בשרי.‬
‫צ'יפס של עני צריך להיקרא צ'יפס נאופוליטן.‬ ‫יש לו שלושה טעמים.‬
‫זה צ'יפס טרנסקסואלי. הוא נולד כתפוח אדמה,‬ ‫אבל מזדהה כבקר.‬
‫אני זוכר שהייתי קטן, אמרתי, "אימא,‬
‫יום אחד ארוויח הרבה כסף."‬
‫"אפונסו, תשתוק ותשטוף כלים."‬
‫"אבל, אימא... יום אחד ארוויח הרבה כסף‬ ‫ולעולם לא אשטוף כלים."‬
‫"עד אז, תשתוק ותשטוף כלים."‬
‫"אימא, ארוויח כסף ולא נהיה עניים."‬
‫"אפונסו, תקשיב לאימא שלך.‬
‫לא משנה כמה כסף תרוויח, תמיד תהיה עני."‬
‫"איך?"‬
‫"אפונסו, תקשיב.‬
‫אם אי פעם היית עני..."‬
‫"תישאר עני בלב."‬ ‫-העניים לא יכולים להימנע מזה.‬
‫בכל פעם שהעליתי את המופע הזה...‬
‫הם לא יכולים שלא לומר את זה.‬
‫זה לא ייאמן.‬
‫לפעמים אתה לא רוצה לומר את זה,‬
‫אבל זה חזק ממך.‬
‫"אם אי פעם היית עני, תישאר..."‬
‫זה כאילו שאנחנו צריכים להקיא.‬
‫פעם התחלתי לומר את זה,‬
‫ובחור אילם בפינה התחיל למלמל, "תישאר..."‬
‫ביצעתי נס.‬
‫"אם אי פעם היית..."‬
‫אף פעם לא הבנתי את המשפט הזה, חבר'ה,‬
‫עד ינואר האחרון, בגיל 30.‬
‫"אם אי פעם היית עני, תישאר עני בלב."‬
‫בינואר, ביקרתי בטיימס סקוור בניו יורק.‬
‫זה היה אחד הרגעים הטובים בחיי.‬
‫תודה. כדאי שאמחא לכם כפיים,‬
‫אתם מימנתם את זה.‬
‫הסרט הראשון שראיתי בקולנוע, חבר'ה,‬
‫היה "ספיידרמן" עם טובי מגווייר.‬
‫זה הסרט הטוב בסדרה, ב-2001. בשנה הזו,‬ ‫ראיתי את הסרט הטוב בסדרת ספיידרמן.‬
‫כשהגעתי לקולנוע, כילד קטן,‬
‫פשוט נדהמתי. המסך הענק הזה...‬
‫הם צילמו סצנות גדולות בטיימס סקוור וחשבתי,‬
‫"יום אחד, אבקר שם."‬
‫בינואר, נסעתי עם אחי, טיאגו ונטורה.‬
‫זה היה מהרגעים הטובים בחיי.‬
‫הגענו, והטמפרטורה הייתה מינוס שלוש מעלות.‬ ‫טיאגו רעד.‬
‫אני מקוריטיבה, אז הרגשתי נוח.‬
‫לטיאגו היה קר. "אחי, אני לא יודע,‬
‫הזין שלי לא פה, הוא בטח נתקע במכס."‬
‫אמרתי, "מה, טיאגו?" והוא אמר, "תקרא לי‬ ‫'אינצ'יאגו.'"‬
‫היה פשוט קפוא. הוא אמר, "בוא נלך למלון."‬ ‫אמרתי, "בוא נלך לטיימס סקוור."‬
‫"אבל נקפא למוות!"‬
‫אמרתי, "לא, טיאגו.‬
‫בוא נלך לטיימס סקוור."‬
‫"טוב, אחי, שיהיה."‬
‫הוא הלך לשם וזה היה מהרגעים השמחים בחיי.‬
‫השעה הייתה אחרי שלוש לפנות בבוקר כשהגענו,‬ ‫ירד שלג...‬
‫זה היה יום מבטיח מאוד.‬
‫התחלתי לבכות עם אחי, טיאגו.‬
‫כי זו הייתה התגשמות החלום שלי מגיל 14.‬
‫הייתי שם, סופג את המראות ומחבק את טיאגו,‬ ‫והדבר היחיד שיכולתי לחשוב עליו, היה,‬
‫"בטח משלמים כאן חשבון חשמל גבוה."‬
‫אז הבנתי למה אימא שלי התכוונה.‬
‫"אם אי פעם היית עני..."‬
‫חיבקתי את טיאגו. "לעזאזל, אחי."‬
‫"זה מטורף!"‬
‫"זה בטח חשבון גבוה מאוד!"‬
‫הוא אמר, "לעזאזל, אתה טיפש." שאלתי, "למה?"‬ ‫והוא אמר, "הם גונבים מהשכנים."‬
‫תמיד כדאי להסתובב עם מישהו עני ממך.‬
‫אז הבנתי למה נשארים עניים בלב.‬
‫לא משנה כמה כסף תרוויח,‬
‫אם היית עני באמת, תישאר עני בלב.‬
‫העוני לא מצוי בתמונה הגדולה, אלא בפרטים.‬
‫העוני הוא לא מאקרו, הוא מיקרו.‬
‫עניים הם בדיוק כמו העשירים, רק עניים.‬
‫זה נכון. העוני ניכר בפרטים.‬
‫שם רואים אותו.‬
‫קחו אדם רגיל לדוגמה,‬
‫ותשלחו אותו לירח ובחזרה.‬
‫בראיון אחרי הנחיתה, "אז איך היה?"‬
‫והוא יגיד, "זו הייתה מהתחושות הטובות בחיי,‬ ‫אם לא התחושה הטובה ביותר,‬
‫ואני לא חושב שאחווה דבר כזה בעתיד.‬
‫מלמעלה, יכולתי לראות כמה קטנים אנחנו,‬
‫ביקום הזה, שמתרחב תמידית.‬
‫אנחנו אורחים לרגע.‬
‫בכל פעם שאני מבחין שאני מתלונן,‬
‫אני צריך להודות על כך שאני כאן בכלל.‬
‫וכשאעזוב את העולם הזה, הוא ימשיך להתקיים.‬
‫אז עליי פשוט להודות ולעשות כמיטב יכולתי,‬
‫כדי להשאיר חותם."‬
‫זה אדם רגיל. ואם אדם עני ייצא לחלל ובחזרה,‬
‫כשהוא יחזור, הוא יגיד, "זה לא שווה את זה."‬
‫"מה זאת אומרת?"‬
‫"זה יותר מדי דלק."‬
‫זו לא התמונה הגדולה, אלא הפרטים.‬
‫לא משנה כמה כסף תרוויח,‬
‫מי שעני, יישאר עני בלב.‬
‫תמיד תהיה לך נשמה של עני.‬
‫תמיד יהיה כאן איזה ווסלי.‬
‫או מרים... מרים זה ממש שם של ילדה ענייה.‬
‫ענייה ודתית. המרימיות נולדות דתיות.‬
‫הן יוצאות ומוכנות להטיף,‬
‫עם החצאיות הארוכות שלהן‬
‫והבעל חבר הבונים החופשיים.‬
‫זו "ערכת מרים", מה אפשר לעשות?‬
‫הן פשוט כאלה.‬
‫כמה אנשים כאן נזכרים...‬
‫"רגע, מרים היא נוצרית אדוקה!"‬
‫זו לא התמונה הגדולה, אלא הפרטים.‬
‫ראיתם את "מגרש השדים"?‬
‫הילדה הזו היא לא השטן.‬
‫אבל לפעמים היא כן. ראיתם את הסרט?‬
‫היא בת שבע או שמונה, היא לא מרושעת.‬
‫אבל לפעמים היא אומרת, "אני אהרוג אותך!"‬
‫לפעמים היא השטן, לא תמיד, אבל לפעמים.‬
‫בדיוק כמו אדם שהיה פעם עני.‬
‫לפעמים...‬
‫הוא יגיד משהו כמו, "בלי שום קשר",‬
‫או, "כביכול",‬
‫או, "אלוהיי." המלצרית תגיע והוא ישאל,‬ ‫"אפשר למלא משקאות בחינם?"‬
‫"יש לכם תפריט בדולר?"‬
‫אתם מכירים את זה?‬
‫העוני נמצא בפרטים הקטנים.‬
‫זה המיקרו.‬
‫אתם רוצים לזהות עני? דמיינו שני אנשים, ‬ ‫שעומדים זה לצד זה.‬
‫לשני האנשים יש את אותה כמות כסף,‬
‫הם בני אותו גיל, מאותו מין,‬
‫הם זהים כמעט לחלוטין ועשירים באותה מידה,‬
‫אבל אחד מהם היה פעם עני.‬
‫איך תזהו מי מהם היה עני?‬
‫פשוט תסתכלו על איך שהם עומדים.‬
‫אחרי חמש דקות,‬
‫האדם שלא היה עני, ימשיך לעמוד כרגיל.‬
‫מי שהיה עני, יעמוד ככה. זה...‬
‫זה המעצור של אדם עני.‬
‫רגע אחד הוא ככה. אחר כך, הוא עומד ככה.‬
‫תכף הוא יתחיל לבקר אנשים. "ראית את ג'קי,‬ ‫היא נכנסה להריון."‬
‫זה בפרטים הקטנים.‬
‫העוני נמצא בפרטים.‬
‫יש דברים שמוציאים ממך את האדם העני.‬
‫המזנון בבית מלון בשעת ארוחת הבוקר. ‬ ‫אלוהים...‬
‫ווסלי משתגע.‬
‫"יש פפאיה", הוא אומר.‬
‫"יש פפאיה!"‬
‫בבית, הפפאיה נרקבת. אבל פפאיה של בית מלון,‬ ‫זה...‬
‫"זה טוב ליציאות, תאכל את זה.‬
‫מלון. ניקח ענבים.‬
‫ביצים, נקניקיות, דבש.‬
‫רגע, זו טפיוקה?‬
‫ניקח בננות לאחר כך."‬
‫עניים יאכלו כל מה שיוכלו.‬
‫בכל מצב שלא יהיה.‬
‫אפילו אם המקום יבער.‬
‫"המלון נשרף, אנא פנו את הבניין."‬
‫"זין, עכשיו 9:50 בבוקר! ניקח עוד דגנים!"‬
‫הוא חוזר, עם הדגנים ביד והגוף בוער.‬
‫"תציל את הדגנים!‬
‫אני צריך לחזור פנימה! אני לא יכול... כן!"‬
‫"השתגעת?"‬ ‫-"לא!‬
‫ראיתי יוגורט."‬
‫עניים יאכלו הכול, גם אם זה לא טעים.‬
‫הייתי במלונות נוראיים בעבר.‬
‫פעם אחת, ביקשתי מגבת מהקבלה‬
‫והם אמרו, "היא תלויה לייבוש."‬
‫עניתי, "טוב, תחזיקי את הכלב?"‬
‫הלכתי לקחת את המגבת והיא אמרה, "תיקח הכול,‬ ‫הולך לרדת גשם."‬
‫עם כל האטבים.‬
‫התייחסתי לבגדים הנקיים כמו לגוויה.‬
‫אגב, הדרך הכי טובה לשגע אדם עני, היא...‬
‫"האם יש חיים לאחר המוות? האם אלוהים קיים?"‬
‫השאלות האלה לא משגעות אדם עני,‬
‫כמו השאלה שהוא שואל את עצמו ב-6:30 בבוקר,‬ ‫ביום קר, כשהוא מוריד כביסה, נוגע בחולצה,‬
‫וחושב...‬
‫"היא רטובה או שפשוט קר?"‬
‫הבחור משפשף תחתונים על הפנים ב-6:30 בבוקר.‬
‫הוא בודק את זה כמו מדידת חום.‬
‫והוא לעולם לא סומך על עצמו. "אימא, זה רטוב‬ ‫או קר?"‬
‫והיא דוחפת את זה לשדיים שלה.‬
‫"זה רק קר."‬
‫אתה לובש את זה ואומר, "זה היה רטוב, אימא!"‬
‫חבר'ה, אל תוותרו על ארוחת הבוקר במלון.‬
‫אפילו לא פעם אחת.‬
‫אני לן במלונות שישה ימים בשבוע.‬
‫אני תמיד אוכל ארוחת בוקר,‬
‫אבל אף פעם לא רוצה לאכול.‬
‫אלוהים עדי. אף פעם.‬
‫אני מכבה את הטלפון, המופע תמיד נגמר מאוחר,‬
‫אנשים מתקשרים אליך, אתה מלא אדרנלין,‬
‫אתה עושה ביד...‬
‫כשאני הולך לישון... השעה אחרי שש בבוקר.‬
‫ארוחת הבוקר מוגשת עד עשר. מבחינה פיזית,‬ ‫עדיף שאנוח ואוכל ארוחת צוהריים,‬
‫ואעלה להופיע בלילה הבא.‬
‫אני מכבה את הטלפון, מנתק את הטלפון השני,‬ ‫תולה שלט "נא לא להפריע" על הדלת וחושב,‬
‫"גבר, אני לא קם בבוקר. באמת. על הזין שלי.‬ ‫לא אוכל ארוחת בוקר."‬
‫ב-9:45, אני שומע, "תתעורר!"‬
‫"לא תאכל ארוחת בוקר?"‬
‫"לך תזדיין!‬
‫ג'וקה הוא החבר שלי, הוא יכסח לך את הצורה."‬
‫"אתה לא..."‬ ‫-"מי שם?"‬
‫"אני בפנים.‬
‫ווסלי."‬
‫"אבל אני לא רעב!"‬ ‫-"זה לא קשור לרעב.‬
‫זה בחינם."‬
‫ואז...‬
‫אז אנחנו הולכים.‬
‫לא מדובר בתמונה הגדולה,‬
‫אלא בפרטים.‬
‫יש דברים שמוציאים ממך את העני שבפנים.‬
‫יום אחד, יצאתי לדייט,‬
‫עם אחת הבחורות הכי יפות שפגשתי.‬
‫לא ברור לי למה היא הסכימה לצאת איתי.‬
‫בעצם, עבר הרבה זמן, למען האמת.‬
‫יצאנו לארוחת ערב והסתובבנו קצת.‬
‫פתאום היא אמרה, "נלך אליך?"‬
‫אמרתי, "בטח, קדימה." הופתעתי.‬
‫אז חזרנו אליי. זה היה יום קר.‬
‫היא הלכה לחדר השינה שלי ונכנסתי לאמבטיה.‬ ‫כשהגעתי לחדר השינה,‬
‫הבחורה הכי יפה ושווה שפגשתי,‬
‫שכבה במיטה שלי.‬
‫התיישבתי על כורסה מולה.‬
‫היא הביטה בי ואני הבטתי בה.‬
‫היא הביטה בי, עם הפנים היפות שלה,‬
‫ואני הבטתי בה עם הפנים שלי.‬
‫הבטנו זה בזו.‬
‫והדבר היחיד שהצלחתי לחשוב עליו היה...‬ ‫"היא תלך לישון עם הבגדים שיצאה בהם?"‬
‫לא חשבתי, "אני אזיין את הכוסית הזאת."‬
‫זה היה ווסלי שאמר, "איזה חוסר כבוד!"‬
‫לעניים יש שבב שאימא שלהם השתילה להם במוח,‬ ‫בכל הקשור לבגדים. בגדים שיוצאים איתם...‬
‫יש היררכיה. בגדים שיוצאים איתם,‬
‫בגדים שיוצאים איתם פחות,‬
‫בגדים לכנסייה, בגדים לביקור הדודה,‬
‫בגדי בית, בגדי בית של האח,‬
‫בגדי בית של אימא, ואם אתה ממש עני,‬
‫אימא שלך תגזור מהבגדים שלך סמרטוטים.‬
‫אתה מחרבן‬
‫ומבין שאתה דורך על חולצה שהייתה לך.‬
‫"לבשתי את זה לטקס ההוחדה הראשון בכנסייה...‬
‫אימא, החולצה הזו קיבלה את לחם הקודש!"‬
‫עדיין יש לי ערמה נפרדת לבגדי יציאה...‬
‫שהיא הרבה יותר קטנה מערמת בגדי הבית.‬
‫אתה מתחיל לחשוב,‬
‫"בגדי הבית הם השפעה רעה!‬
‫אם אראה אתכם יחד, אתם תשלמו על זה!"‬
‫יש לי חולצות ממש משומשות,‬
‫שכשאני מביט בהן, הן אומרות, "לא שוב!‬
‫תבחר משהו אחר, בן זונה!"‬
‫אתה מחפש בגד אחר בארון והם מתחבאים,‬ ‫כאילו...‬
‫"גברת גופייה, אל תגידי לו שאני פה!‬
‫אל תגידי לו! אני מותשת,‬
‫תראי כמה שהצווארון שלי מרופט.‬
‫הוא לא מוריד אותי, הוא חושב שאני קעקוע!‬
‫יש לך מושג איך אני חיה?‬
‫מהקרש אל המתלה לייבוש,‬
‫מהמתלה אל הגוף, מהגוף לקרש...‬
‫הוא אפילו לא מגהץ אותי!‬
‫'זה יתגהץ על הגוף', הוא חושב. אני לא!‬
‫אל תצחקו, מכנסיים קצרים, אתם לא בשימוש!"‬
‫אתם יודעים מי בטוח מרגיש מאוד מבולבל?‬ ‫מכנסי הטרנינג. מר טרנינג...‬
‫הוא בטח ממש מבולבל, הוא נועד ללבישה בבית.‬
‫פתאום, משום מקום...‬
‫הקריירה שלו המריאה.‬
‫הוא הפך למשפיען דיגיטלי ויוצא למועדונים.‬
‫"אלוהים, מה אני עושה פה?"‬
‫לדעתי, בגדים מדברים בארון.‬
‫"אחותי, יש לך שלושה חודשים לפרישה."‬
‫"כבר הועברתי לאימא."‬
‫"שמעת על גברת ג'ינס?"‬
‫"מה איתה?"‬ ‫-"היא הפכה למכנסיים קצרים."‬
‫בכל מקרה, התחלתי להתפשט מול הבחורה,‬
‫כדי לעודד גם אותה להתפשט.‬
‫"תראי מה אני עושה עם בגדי היציאה שלי."‬
‫היא לא זזה. "טוב, הבגדים שלך, החוקים שלך."‬
‫שמתי את זה מחוץ לערמה, לבשתי בגדי בית,‬ ‫ובדיוק לפני הסקס, שטפתי את הזין בכיור...‬
‫מה? הגבתן כאילו לא ידעתן שאנחנו עושים ככה.‬
‫לכו תזדיינו.‬
‫אנחנו מגיעים והחולצה שלנו רטובה...‬
‫בחייכן, בנות.‬
‫בנות, אם רגע לפני שגבר שוכב איתכן,‬
‫הוא לא מופיע פתאום עם חולצה רטובה,‬
‫אל תטעו:‬
‫או שהוא לא שטף את הזין,‬
‫או שהוא מנוסה מאוד, והחזיק את החולצה.‬
‫זה משהו שרק החיים ילמדו אתכם.‬
‫כמה חבר'ה צעירים מביטים בי ואומרים, "לא!"‬
‫תזדיינו, בנות, באמת.‬
‫אל תגידו שלא שטפתן את הכוס בכיור.‬
‫אתן לא עושות את זה? באמת?‬
‫זה בטח דומה לעשיית כביסה בנהר, כמו פעם.‬
‫הכוס בטח נבהל מהמים הקרים. "רוזנה!"‬
‫"רוזה... רוזנה, אני טובע!‬
‫אלוהים, אני מריח כמו דג, אבל אני לא שוחה!"‬
‫בכל מקרה...‬
‫"איכשה" חזרתי מהשירותים...‬
‫מעניין איך המתרגמת תתרגם את "איכשה".‬
‫"איכשה"?‬
‫זה בשבילך, מתרגמת.‬
‫"איכשה", זה, "איך ש..."‬
‫איך שפתחתי את הדלת ונכנסתי לחדר השינה,‬
‫הבחורה הכי יפה ושווה שראיתי,‬
‫שכבה על המיטה שלי בחוטיני...‬
‫ועם החולצה שיצאתי איתה.‬
‫נכנסתי לחדר שינה ואמרתי, "וואו!"‬
‫"חה חה, אהבת את מה שאתה רואה?"‬
‫אמרתי, "חה חה, בטח, אני קניתי את זה." ‬
‫"זה נראה טוב עליי, נכון?"‬
‫אמרתי, "תיראי יותר טוב בלעדיה."‬
‫היא אמרה, "מה?"‬
‫אמרתי, "חה חה חה."‬
‫"אני אשן איתה." אמרתי, "בחיים לא."‬
‫היא אמרה, "מה?", ואמרתי, "לא יהיה לך נוח."‬
‫פתחתי את הארון והוצאתי חולצות מערמת הבית,‬ ‫כאילו שהייתי בחנות יד שנייה.‬
‫"מה עם זו, היא מלאה חורים ונוחה מאוד?"‬
‫"לא." אמרתי לה, "לא תוכלי לסרב לזה.‬
‫זה מעולה, מנאס"א."‬
‫"לא." אמרתי, "מה עם הסמרטוט הזה,‬
‫שגנבתי מקבצן?"‬
‫היא אמרה, "לא.‬
‫"למה? אתה לא אוהב את החולצה הזו?"‬
‫אמרתי, "כן, היא נחמדה מאוד."‬
‫"אם אתה לא אוהב אותה, בוא הנה וקרע אותה."‬
‫הסתחררתי והתיישבתי על המיטה.‬
‫היא ניסתה לנשק את הצוואר שלי ודחיתי אותה.‬
‫"אני לא בקטע. אני לא מרגיש טוב."‬
‫היא חיככה את הכוס שלה על היד שלי ואמרתי,‬ ‫"אולי תפסיקי?‬
‫תעזבי אותי."‬
‫היא ניסתה לתפוס את הזין שלי ואמרתי, "היי!‬
‫'לא' זה 'לא'. תכבדי אותי."‬
‫היא אמרה, "אתה ממש מוזר."‬
‫אמרתי, "יותר מוזר ללכת לישון בבגדי יציאה."‬
‫היא אמרה...‬
‫היא התלבשה ואמרה, "אתה יודע מה? תזדיין,‬ ‫אני הולכת."‬
‫אמרתי, "בהצלחה."‬
‫לדעתי העוני עובר בתורשה.‬
‫אימא שלי העבירה לי את זה.‬
‫יש לי תפיסה של אדם עני ובלתי נחשק,‬
‫תודות לאימא שלי. הגנים שלה, זה חשבון פשוט.‬
‫זין עני ועוד כוס עני שווה ילד עני.‬
‫זין עני ועוד כוס עשיר,‬
‫הילד אולי יהיה עשיר,‬
‫כי לאימא יש הרבה משקל בתורשה.‬
‫זין עשיר וכוס עני,‬
‫אז זה תלוי בזין.‬
‫אם הוא אומר, "אני צריך לקנות סיגריות",‬ ‫לעזאזל, אז...‬
‫אימא תמיד הייתה כל כך ענייה.‬
‫היום, תודה לאל, אנחנו מבוססים.‬
‫אחד הניצחונות הגדולים בחיי,‬
‫טמון ביכולתי לכלכל את אימא שלה.‬
‫זה כל כך משמח אותי.‬
‫אני עובד קשה והכסף שלכם עזר לי מאוד. באמת,‬ ‫אני מאושר שהצלחתי לקנות לאימא שלי בית חוף.‬
‫היא תמיד חלמה על בית על החוף.‬
‫"הייתי נותנת הכול עבור בית חוף."‬
‫מאז שהייתי קטן, היא הייתה אומרת,‬
‫"אני אוהבת את חוף הים, אפונסו,‬
‫כי אני מזל דלי."‬
‫"את מזל 'עוני', בגלל זה את אוהבת את זה."‬
‫"הייתי דג בגלגול הקודם."‬
‫"זה מסביר למה הזיכרון שלך דפוק."‬
‫"אפונסו, יום אחד, האימא הזקנה שלך,‬
‫תשב בבית החוף שלה ותלבש ביקיני." אמרתי...‬
‫"לא אבקר אותך אם תלבשי ביקיני."‬
‫"זה החלום שלי..."‬
‫היא תמיד אומרת את זה.‬
‫אבל כשהילדים שלה התחילו לנשור מבית הספר...‬
‫בכיתה ז', בכיתה ח', ואז הגעתי אני,‬
‫הילד שסיים תיכון.‬
‫כשנעשינו טיפשים יותר, היא ויתרה על חלומה,‬
‫כי היא נאלצה לעבוד קשה כדי לפרנס אותנו.‬
‫בגלל זה כל כך שמחתי לקנות לה בית חוף.‬
‫המפיק שלי עזר לי להפתיע אותה.‬
‫הלכנו לים בסנטה קטרינה,‬
‫ראינו את הבית הכי גרוע וזול...‬
‫שהיה במסגרת התקציב...‬
‫קניתי לה את הבית והפתעתי אותה.‬
‫צילמתי תמונות, את שטר הבעלות, המפתחות, ‬ ‫הכול.‬
‫עניים מרגישים שמשהו שייך להם,‬
‫רק כשהוא מוחשי.‬
‫אם השם שלהם לא כתוב על זה, זה לא שלהם.‬
‫אז לקחתי את הכול ואמרתי, "הגיע הזמן."‬
‫לקחתי הכול, את התמונות, המפתחות,‬
‫שטר הבעלות, וסידרתי בקפידה בקופסה.‬
‫אנחנו לא מפגינים רגשות לרוב,‬
‫כי לאימא שלי לא היה זמן לזה.‬
‫וחוץ מזה, אני מעדיף לזניה על חיבוק.‬
‫כשמישהו קונה לי פיצה, אגיד לו,‬
‫"גם אני אוהב אותך." ישבנו יחד,‬
‫וניסיתי להיות חמוד.‬
‫לקחתי את הקופסה וקשרתי אותה בסרט ונתתי לה,‬
‫היא הביטה בי בתשומת לב ואמרה,‬
‫"אם אתה עובד עליי, אני ארסק לך את הפנים."‬
‫כי כשיש לך אימא ענייה, זה דומה לאימוץ כלב.‬ ‫היא לעולם לא תסמוך עליך לגמרי.‬
‫"מה אתה עושה? אתה זומם משהו!"‬
‫אמרתי, "תפתחי את זה, אימא."‬ ‫-"אם זו מתיחה..."‬
‫"אימא, תפתחי."‬ ‫-"ואם זה זין?"‬
‫אמרתי, "מה?"‬
‫"זה יכול להיות זין."‬ ‫-"למה שזה יהיה ויברטור?"‬
‫היא אמרה, "אני מכירה את תרגיל הויברטור.‬ ‫מישהו פותח קופסה וחוטף מכה מויברטור."‬
‫אמרתי, "מי האדם שאת עוקבת אחריו,‬
‫שעושה מתיחות עם ויברטורים?"‬
‫היא אמרה, "אנשים משתפים את זה.‬
‫אם זה ויברטור, ארביץ לך איתו."‬
‫"מה?"‬ ‫-"אתה תחטוף את הזין הזה!"‬
‫אמרתי, "וואו! תפסיקי לדבר על זין."‬ ‫-"אפונסו..."‬
‫אמרתי, "אימא, פשוט תפתחי את זה."‬
‫היא פתחה בזהירות את הקופסה,‬
‫כשהיא חוששת למצוא שם ויברטור,‬
‫וראתה שם מפתח, שטר בעלות, תמונה ואמרה,‬
‫"מה זה?"‬
‫"זה בית החוף שרצית."‬
‫אז אימא שלי התחילה לבכות.‬
‫היא האדם הכי קשוח שפגשתי‬
‫והיא פשוט נמסה לידי ובכתה בלי הפסקה.‬
‫לא האמנתי.‬
‫אימא שלי... תה עם מליסה, אנחנו...‬
‫אימא שלי רכבה על אופניים לעבודה,‬
‫בקור של שלוש מעלות. אתם מכירים את התחושה?‬
‫אתם יורדים מהאופניים, אבל...‬
‫תראו, התחת שלכם עדיין על המושב.‬
‫לפתע, האישה הקשוחה ביותר שפגשתי,‬
‫נמסה מולי. לא הבנתי את זה.‬
‫כשהיא בכתה בלי הפסק, הבנתי.‬
‫התחלתי להבין.‬
‫דמיינתי איך נלחמה לגדל שלושה ילדים.‬
‫נניח שהיה לך חלום שויתרת עליו בהדרגה,‬
‫ודברים חשובים יותר תפסו את מקומו,‬
‫ויום אחד, הילדים שלך מגשימים את החלום שלך.‬ ‫אמרתי "ילדים", אבל התכוונתי לעצמי,‬
‫האחים שלי לא עזרו.‬
‫"ילדים", כלומר, אפונסו פדיליה.‬
‫אפונסו‬
‫הגשים את החלום שלה.‬
‫היא בכתה מתוך גאווה בחינוך שנתנה.‬
‫היא המשיכה לבכות והבטתי בה.‬
‫זה עדיין עושה לי צמרמורת,‬
‫למרות שזה קרה לפני ארבע שנים.‬
‫זה היה כל כך מרגש, ולא אשכח את מה שאמרה,‬
‫"שילמת על הכול?"‬
‫אמרתי, "איזו מניאקית...‬
‫הייתי צריך להביא לה ויברטור."‬
‫לא, אימא שלי היא האדם המדהים ביותר שפגשתי.‬
‫כי היא תמיד ענייה, זו לא הייתה אשמתי...‬
‫והיא תמיד אהבה לעזור לאנשים.‬
‫היא תמיד עזרה לזולת. היא נהגה לומר,‬
‫"עלינו לעזור, אלוהים יחזיר לנו כפליים." ‬ ‫ואמרתי, "אימא, כשמכפילים עוני,‬
‫מקבלים עוני כפול."‬
‫"לא, אפונסו, תחלוק במה שיש לך, ויום אחד,‬ ‫אלוהים יחזיר לך כפליים. עלינו לחלוק."‬
‫יש משהו שלמדתי לעשות איתה.‬
‫בשבוע הראשון של דצמבר,‬
‫אימא אספה את כל הילדים, לינקולן, ז'אן ואני‬ ‫ואמרה לנו, "קחו את הבגדים הכי גרועים‬
‫ונתרום אותם."‬
‫אמרתי, "כל הבגדים גרועים!‬
‫תעצום עיניים, תכניס יד לארון‬
‫ותבחר במה שלא יהיה.‬
‫את רוצה את הזבל הזה? בבקשה.‬
‫רק אל תתרמי את הבגדים שלך,‬
‫אף אחד לא ילבש אותם."‬
‫ואז היא כיסחה אותי ועשיתי מה שהיא אמרה לי,‬ ‫בזמן שבכיתי.‬
‫"אימא, החולצה הזו שאת רואה...‬
‫היא טובה או לא? אני לא זוכר."‬
‫תנו לי לפתוח סוגריים.‬
‫אתם זוכרים שאימא שלכם הרביצה לכם‬
‫וגרמה לכם לעשות דברים בבכי?‬
‫הייתם מנקים את החצר ואומרים,‬
‫"אני לא יודע למה אימא..."‬
‫לכל האימהות בקהל: גם אם הילד שלכן טועה,‬
‫ברגע שהרבצתן לו,‬
‫הילד מרגיש כקורבן האומלל בעולם.‬
‫הוא יגיד, "לא עשיתי כלום..."‬
‫הוא ימלמל באיטיות, "אבל אני...‬
‫אני רק..."‬
‫אתם זוכרים שהאימהות שלנו הרביצו לנו,‬
‫והכריחו אותנו לשטוף כלים? היינו בוכים ‬ ‫וממלמלים, כאילו דיברנו לחבר דמיוני,‬
‫"רק שיחקתי...‬
‫רק שיחקתי משחק וידאו.‬
‫ואז אימא אמרה,‬
‫'תשטוף כלים.'‬
‫ואמרתי, 'רגע, אימא!‬
‫תני לי לנצח את הבוס האחרון.'‬
‫ואז היא אמרה, 'אני הבוס הגדול...‬
‫ואני אומרת לך‬
‫ללכת ולשטוף‬
‫את הכלים.'‬
‫ואמרתי, 'אבל אימא,‬
‫תני לי לשמור.' והיא אמרה,‬
‫'אתה לא גיבור, אין לך על מה לשמור.'‬
‫ואמרתי, 'התכוונתי לשמור את המשחק, אימא.'‬
‫והיא אמרה, 'לך לשטוף כלים.'‬
‫ואמרתי, 'תני לי למות קודם.'‬
‫והיא אמרה, 'אם תמות, אהרוג אותך.'‬
‫אמרתי, 'אימא...' והיא אמרה, 'אני לא...‬
‫אגיד את זה...‬
‫שוב.'‬
‫אז היא באה והרביצה לי עם הג'ויסטיק."‬
‫אני באמת בוכה. אלה זיכרונות עצובים.‬
‫חוסר חיבה מהמם.‬
‫אתם זוכרים שאמרנו, "אני אברח מהבית!"‬
‫אתם זוכרים? "לא ביקשתי להיוולד!"‬
‫זה משפט קלאסי.‬
‫"לא ביקשתי להיוולד!"‬
‫לאימא תמיד הייתה תשובה.‬
‫אולי היא הייתה אימא בגלגול הקודם.‬
‫זה היה מרשים. "אני אברח!"‬
‫"קח איתך את האחים שלך!"‬
‫"לא ביקשתי להיוולד!"‬
‫"גם אני לא ביקשתי שתיוולד."‬
‫פעם אמרתי,‬
‫"אני...‬
‫רוצה למות."‬
‫היא ענתה מייד,‬
‫"תשטוף כלים ואז תמות.‬
‫ותפסיק לבכות, או שארביץ לך חזק יותר."‬
‫זה כמו להחזיר את קלטת הבכי לאחור.‬
‫אחי הקטן, ז'אן, כשאימא אמרה,‬
‫"תפסיק לבכות או שארביץ לך", הוא השתגע, ‬ ‫"לא..."‬
‫אחי היה מחקה אופנוע.‬
‫נקרעתי מצחוק.‬
‫הוא צעק, "די!‬
‫די!‬
‫די!"‬
‫ואימא אמרה, "ארביץ לשלושתכם!" ואמרתי...‬
‫בכל מקרה, אלה היו הסוגריים.‬
‫אימא הייתה אוספת את שלושתנו...‬
‫ואומרת לנו לתרום את הבגדים הגרועים.‬
‫היינו לוקחים הכול ונותנים לה את זה,‬
‫היא לקחה את הבגדים, תרמה אותם לכנסייה...‬ ‫היא תמיד הייתה קתולית מסורה.‬
‫היא גם תרמה לכנסייה האוונגליסטית,‬
‫ביצעה טקסי וודו והדליקה נרות, ליתר ביטחון.‬
‫היא לא לקחה צ'אנסים.‬
‫היא סגרה את כל הפינות.‬
‫אבל את הבגדים היא תרמה לכנסייה הקתולית,‬ ‫בכל שנה, בשבוע הראשון של דצמבר.‬
‫בשבוע השלישי, בגלל חג המולד,‬
‫הכנסייה תרמה את הבגדים למשפחות עניות.‬
‫איזה עולם קטן, חברים.‬
‫בשבוע הראשון תרמנו את הבגדים‬
‫ואחרי שבועיים קיבלנו אותם, וזה בלבל אותנו.‬
‫"אימא, זה נראה כמו החולצה שתרמנו."‬
‫אלוהים גמל לנו כפליים, בשתי חולצות גרועות.‬
‫הייתה פעם שאימא, חשבתי ש...‬
‫לכולנו יש סיפורים מביכים על ההורים שלנו,‬
‫מהתקופה שהיינו ילדים.‬
‫אבל חשבתי שהסיפורים האלה יסתיימו כשאגדל.‬
‫בדצמבר בשנה שעברה...‬
‫לקחתי את אימא שלי לאתר נופש בריו קוונטה.‬ ‫"קלדס נובאס" בריו קוונטה.‬
‫לקחתי את אימא שלי ל"הוט פארק", מלון מפואר,‬ ‫הביקור הראשון שלה במלון כזה.‬
‫היא חירבנה בחושך,‬
‫כי היא לא ידעה איך להשתמש בכרטיס של המלון.‬
‫שתקתי כשהמנקה אמרה,‬
‫"רוזי, שוב מישהו חירבן על הרצפה בחדר 108."‬
‫אמרתי, "שקט!"‬
‫היא אמרה, "אפונסו, איך אתה מחרבן בחושך?"‬
‫"יש לי ניסיון בבתי מלון, אימא."‬
‫"לעזאזל, חירבנתי בכיור הבוקר."‬
‫הייתי עם אימא ודודה ג'יה, שידעה מה לעשות.‬
‫אימא לא ידעה ושכחתי להראות לה.‬
‫עניים זקוקים להדרכה בסיסית בבתי מלון.‬
‫"תדליקי את האור עם הכרטיס.‬
‫כדי להתקלח,‬
‫אל תסובבי את הברז עד הסוף,‬
‫זה תלוי בעונה."‬
‫"עונה? כמו בטלפון?"‬ ‫-"לא, אימא!"‬
‫"את צריכה לאזן בין המים החמים לקרים...‬
‫כדי שתיהני מהמקלחת.‬
‫ולבסוף, את רואה את זה?"‬
‫"המקרר הגמדי?"‬ ‫-"זה נקרא מיני בר.‬
‫אל תתקרבי אליו.‬
‫אפילו אם יגידו, 'חטפנו את הבן שלך,‬
‫תני לנו את הקולה מה...'‬
‫לא, אימא. שיהרגו אותי.‬
‫אל תתקרבי למיני בר.‬
‫שוקולד אחד יעלה כמו המכונית שלנו."‬
‫שכחתי להדריך את אימא שלי, הייתי שם איתה‬ ‫ועם הדודה ג'יה. הייתי בחדר 101,‬
‫אימא הייתה בחדר 108, לדעתי.‬
‫ודודה ג'יה הייתה בחדר...‬
‫שתזדיין, זה לא ממש חשוב. היא הייתה שם,‬ ‫ואנחנו לא הרגשנו בה. כמו עם אבא. אז...‬
‫היא קיימת, אבל לא השתתפה.‬
‫אז לכל אחד היה חדר משלו.‬
‫הייתי בחדר במשך חצי שעה. המלון היה נהדר.‬
‫לפתע שמעתי, "איי!"‬
‫נבהלתי. "איי!"‬
‫ביקשתי מהקבלה להתקשר לחדר 108.‬
‫הם התקשרו ואימא ענתה. "אימא, את בסדר?"‬ ‫והיא אמרה, "ראית כמה עולה בקבוק מים?"‬
‫אמרתי, "זה יקר?"‬
‫"כמו חצי מחשבון המים שלנו."‬
‫"כל כך יקר?"‬
‫"אפשר לשטוף את הכניסה במשך שלושה שבועות‬ ‫בבקבוק הזה."‬
‫"אל תגזימי."‬ ‫-"אני לא מגזימה."‬
‫"את יכולה לשתות את זה."‬ ‫-"אני לא יכולה להוציא כסף מהתחת."‬
‫אמרתי, "אימא תפסיקי, את יודעת שאני עובד.‬ ‫עשית כל כך הרבה בשבילנו, זה מגיע לך.‬
‫המעט שאוכל לעשות, הוא לפנק אותך קצת."‬
‫היא אמרה, "ראית כמה עולה בקבוק מים?"‬
‫"לא אכפת לי, אני אשלם."‬
‫"אתה סוחר סמים?" ואמרתי, "מה?"‬
‫"אני לא אשתה את זה.‬
‫הגוף שלי אולי ידחה את זה ואמות."‬
‫"אז תשתי מהברז."‬ ‫-"אני לא כזאת מגעילה."‬
‫"אז תישארי צמאה?"‬ ‫-"בוא נלך לקיוסק."‬
‫היא הכריחה אותנו ללכת לקיוסק.‬
‫היינו בכפר נופש עם מעיינות שאלוהים חימם.‬
‫"בטח, נלך. כשנחזור,‬
‫אלוהים יקרר את המים מתוך כעס."‬
‫"בוא נלך, אני צמאה."‬
‫אתם יודעים איפה מצאנו את הקיוסק הקרוב?‬
‫במדינה הבאה.‬
‫היינו צריכים לעשות צ'ק אאוט קודם.‬
‫אז מצאנו אותו...‬
‫נכנסנו, אימא לקחה מים, עוגיות, קצת כלים...‬
‫אני עדיין לא יודע למה.‬
‫"את קונה כלים?"‬
‫היא אמרה, "מרסיה לא החזירה את שלי."‬
‫לכל אדם עני יש חברה בשם מרסיה.‬
‫אם אין לכם חברה כזו, אתם מרסיה.‬
‫אז אימא אמרה,‬
‫"שתוק, אני קונה את זה." הלכנו לקופה.‬
‫שמחתי. "סוף סוף נחזור."‬
‫היא התחילה להביט בקפה הטחון.‬
‫"מה את עושה?"‬
‫"מחפשת קפה נמס.‬
‫אתה יודע שכואב לי הראש כשאני לא שותה קפה."‬
‫אמרתי, "היי, קמצנית...‬
‫אנחנו במלון. תוכלי לשתות קפה כל היום."‬
‫"אני לא רוצה להטריח."‬
‫אמרתי, "זה מלון, לעזאזל.‬
‫זה מלון, אימא.‬
‫הוא קיים כדי שלא תטריחי את עצמך."‬
‫"לא לימדתי אותך להתייחס ככה לאנשים!"‬
‫היא ממש לא אוהבת להטריח,‬
‫וכשהמנקה הגיעה לחדר שלה, היא אמרה, "ילדה,‬ ‫את לא צריכה!‬
‫את... תשאירי את הסדין שם, ילדה!"‬
‫המנקה לקחה מגבות רטובות, ואימא אמרה, "לא!‬ ‫אתלה אותן לייבוש!"‬
‫"גבירתי", היא אמרה... "אני לוקחת אותן!‬ ‫נטריח אותם אם נבקש מים חמים."‬
‫"בטח יש להם קפה חם מוכן להגשה."‬
‫היא אמרה, "לא אבקש כלום מאף אחד." אמרתי,‬
‫"תשתי קפה עם מים קרים?"‬ ‫-"לא, אחמם במיקרוגל."‬
‫אמרתי, "הבאת מיקרוגל מהבית?"‬
‫היא אמרה, "ברור שלא. יש אחד בחדר."‬
‫"למה לך יש ולי אין?"‬
‫"כי אני אימא שלך!"‬
‫והיא פשוט הלכה.‬
‫כאילו היא השתיקה אותי, הפילה את המיקרופון‬ ‫והלכה.‬
‫אמרתי לה, "אימא, פשוט תבקשי."‬ ‫-"לא, אקח קפה נמס."‬
‫אמרתי, "לא!"‬
‫"אקח את זה!"‬ ‫-"אבל אין צורך! אימא, אל תקחי את זה.‬
‫בסופו של דבר, חזרנו עם הקפה.‬
‫התעצבנתי שויתרתי לה.‬
‫"למה, אימא? אין צורך!"‬ ‫-"אני רוצה."‬
‫המשכנו לריב.‬
‫חזרנו לחדרים שלנו, ודודה ג'יה... שתזדיין,‬ ‫למי אכפת.‬
‫כל כך כעסתי על אימא שלי,‬
‫אבל אני לא יכול לקלל אותה, ממש באופן פיזי.‬
‫אמרתי, "ה... הזקנה הזו!"‬
‫בלט לי וריד בראש.‬
‫"אני אחטוף שבץ בגלל ה...‬
‫חתיכת מ... זקנה מ..."‬
‫אחרי חצי שעה, עדיין אמרתי,‬
‫"שת... הזקנה ה... הזאת."‬
‫אחרי 40 דקות, אמרתי, "אני אשתה איתה קפה."‬
‫זו אימא שלי, לעזאזל. אז מה?‬
‫דפקתי על הדלת. "אימא?"‬
‫היא אמרה, "אתה רוצה קפה, זבל?"‬
‫"איך ידעת?"‬ ‫-"יצאת מהכוס שלי."‬
‫יותר מדי מידע. היא אמרה, "שתוק ותכין קפה."‬
‫לקחתי את הקפה הנמס ואמרתי, "זקנה מ...‬
‫חתיכת ש... מ..."‬
‫חיפשתי את המיקרוגל, ואימא שלי...‬
‫מלמלתי, "זקנה מ...‬
‫בת ז..."‬
‫היא אמרה, "אתה מסטול, אפונסו?" אמרתי, ‬ ‫"מה?"‬
‫הסתובבת עם טיאגו ונטורה יותר מדי, נכון?"‬
‫"רק חיפשתי את המיקרוגל כדי להכין לנו קפה."‬
‫"תפתח את הדלת, אידיוט." פתחתי. "זה שם",‬ ‫היא אמרה.‬
‫הבטתי בזה...‬
‫ואז הבטתי בה, כאילו היא עובדת עליי.‬
‫היא אמרה, "אם זה היה נחש,‬
‫הוא לא היה מכיש אותך."‬
‫אמרתי, "אם זה היה מיקרוגל...‬
‫גם אז הוא לא היה מכיש אותי, זו כספת."‬
‫אתם מאמינים? אימא שלי...‬
‫חשבתי שהכספת היא מיקרוגל.‬
‫היא כמעט נעלה קופסת קפה נמס.‬
‫היא כמעט נעלה אותה‬
‫ואז הייתה מקישה "130", לא "1:30",‬
‫כי זו כספת...‬
‫ואז היא הייתה פשוט מחכה. אחרי חמש דקות,‬ ‫היא הייתה בטוחה ששברה אותו.‬
‫אבל היא לא הייתה עושה דבר,‬
‫כי אם המים יקרים, דמיינו כמה עולה מיקרוגל.‬
‫היא הייתה מספרת לי רק בדרך חזרה.‬
‫"שברתי את המיקרוגל הקטן במלון.‬
‫לא סיפרתי להם.‬
‫לא אמכור את הבית כדי לשלם להם, אפונסו."‬
‫אתם מבינים מה קרה?‬
‫דמיינו אם התלוננתי בקבלה,‬
‫"למה אימא שלי קיבלה מיקרוגל ואני לא?"‬
‫אתם יודעים? למזלי, לא עשיתי את זה.‬
‫אבל נקרעתי מצחוק, חברים. כי אימא שלי... ‬ ‫כשאני נקרע מצחוק,‬
‫אני לא יודע איך האימהות שלכם מגיבות...‬ ‫כשאימא שלי רוצה שאפסיק, אני צוחק עוד.‬
‫"אלוהים!"‬
‫"תפסיק לצחוק, אני אחטיף לך."‬
‫"תחטיפי לי עם מיקרוגל?"‬ ‫-"תפסיק!‬
‫די, אפונסו, תפסיק לצחוק."‬
‫ואני אמרתי, "אלוהים, חשבת ש... את..."‬
‫"תפסיק לצחוק!"‬
‫ואז אני צוחק עוד יותר,‬
‫בכל פעם... שהיא אומרת לי להפסיק.‬
‫"אבל מה הטעם לשים כספת בחדר?"‬
‫"כדי לאחסן חפצי ערך."‬
‫"אז תן לי לקחת את המים."‬
‫איך אפשר להאשים אותה?‬
‫אחרי שלושה ימים, עזבנו את המלון.‬
‫כבר עשיתי צ'ק אאוט, ואימא שלי התעכבה.‬ ‫"שאעזור לך?"‬
‫"אני אסתדר לבד."‬
‫היא הלכה לקבלה ונתנה להם את הכרטיס שלה.‬ ‫"האם צרכת משהו, גבירתי?"‬
‫"בחיים לא", היא ענתה.‬
‫"גם לא בקבוק מים?"‬
‫"רק אם הוצאתי אותו מהתחת."‬
‫"אפילו לא שוקולד?"‬
‫"בחיים לא, זה יגרום לי להיות צמאה."‬
‫ככה אימא שלי מתחכמת.‬
‫"זה יגרום לי להיות צמאה."‬
‫"שום דבר? בסדר." ואימא אמרה, "כלום." ‬ ‫והבחור דיבר במכשיר קשר,‬
‫"בדיקת צריכה, חדר 108."‬
‫אימא שלי התעצבנה. "אתה קורא לי שקרנית, ‬ ‫אדוני?‬
‫אתה מפקפק בי?‬
‫אני ענייה, אבל ישרה.‬
‫מעולם לא נאלצתי לגנוב, לידיעתך."‬
‫עניים אומרים "לידיעתך."‬
‫"לידיעתך, מעולם לא גנבתי. אתה מפקפק בי?"‬
‫ראיתי אותה ויצאתי החוצה.‬
‫"אני מבוגר מדי בשביל המבוכות האלה."‬
‫היא המשיכה לצרוח, "בחיים לא גנבתי,‬
‫עבדתי בשביל אנשים עשירים, עברתי הרבה בחיים‬ ‫וניקיתי בית של פוליטיקאי עשיר,‬
‫אף פעם לא גנבתי.‬
‫לילדים שלי לא היו מיסטורות או חלב,‬
‫הם שתו תה עם מליסה, מעולם לא גנבתי...‬
‫הילדים שלי גדלו, מעולם לא התעסקו עם סמים,‬ ‫שניים מהם מעשנים גראס,‬
‫אבל זה לא קשור אליי.‬
‫הם ילדים טובים. מעולם לא גנבתי..."‬
‫הפקיד הרגיש לא נעים,‬
‫אימא שלי המשיכה לצרוח על הפקיד. דודה ג'יה,‬ ‫היא הייתה איפשהו, למי אכפת,‬
‫אימא המשיכה להשתגע. הפקיד אמר, "זה הנוהל."‬
‫"נוהל בתחת שלי! אתה מכפיש אותי."‬
‫הוא אמר, "גבירתי, תירגעי. רק שאלתי..."‬ ‫-"אתה מפקפק בי!"‬
‫"לא, אני שואל אותך, גבירתי,‬
‫כי המיני בר הוא על חשבון המלון,‬
‫עבור משפחת פדיליה."‬
‫היא הגיבה ממש כמוכם, עניים מסכנים. ממש.‬ ‫כשהוא אמר את זה, היא אמרה...‬
‫פקיד הקבלה אמר...‬
‫אימא אמרה,‬
‫"תן לי את הכרטיס, נראה לי ששכחתי משהו."‬
‫חברים, תודה רבה. אני אפונסו פדיליה.‬
‫זה היה כל כך טוב להיות איתכם כאן היום.‬
‫תודה רבה שבאתם.‬
‫קשה לי לומר כמה אני שמח.‬
‫תודה רבה לכם.‬
‫תודה שבאתם.‬
‫תודה רבה.‬
‫תרגום כתוביות: גיא ברדך‬