Downloaded from YTS.MX
Jeg er så glad Netflix filmer dette.
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Siden jeg signerte kontrakten, har jeg tenkt:
Skulle ønske jeg var en flue på veggen hos eksen min. Fy søren…
Jeg hadde gitt så mye.
Hun kan blokkere meg på Instagram.
Hun kan blokkere meg på WhatsApp. Hun kan blokkere meg på Facebook.
Men på Netflix…
Nei, det kan hun ikke. Jeg skulle ønske…
Skulle gjerne vært en flue.
Å se henne når hun åpner Netflix og jeg er på hennes "Toppvalg for deg".
Med pikken i hånda. Er det lov?
Her om dagen fikk jeg en PM fra ei på Instagram:
"Jeg er stor fan av det du gjør."
"Tusen takk."
"Seriøst." Jeg skrev: "Jeg trodde deg første gang."
"Jeg liker det du gjør, jeg liker deg,
men jeg skal ikke lyve… jeg er ikke fattig."
Det var rart. Det er sjelden ikke-fattige folk digger det jeg gjør.
"Jeg er ikke fattig, men jeg vil se Alma de Pobre."
"Så hyggelig."
Hun sa "Vil jeg synes det er gøy?"
"Selvsagt", sa jeg. Hun sa: "Selv om jeg ikke er fattig?"
Jeg ville ha pengene hennes, så jeg sa: "selvsagt."
Hun spurte: "Men får jeg det like gøy som fattige folk?"
Jeg sa: "Nei…
Ingen har det så gøy som fattige folk."
Dere vet hva jeg mener.
Dere klapper for ingenting.
Det er sant.
Kostet billettene 80 realer? De skal le for 80 realer.
Hver centavo skal betraktes som den siste de noensinne tjener.
Ler han ikke for 80 realer, blir han sint: "Jeg lo bare 53 realer!"
Jeg betalte 80 og fikk 53. Faen ta det.
Ikke bry dere om hendene mine.
Mine fans drar hjem sånn: "Jeg lo bare 53…
Nei, jeg betalte… Kan du tro det? Jeg betalte 80…
Og fikk bare 53, for pokker."
Jeg dro den vitsen i Manaus, og de bare: "Jeg lo bare…"
De likte det. De sa…
Fansen min er stort sett fattige. De som følger arbeidet mitt.
Det er godt å se hvor hengivne folk blir. Man famler litt i blinde i starten.
Så blir man gjenkjent og får se hvor mye noen liker deg,
selv om det ikke er fysisk kontakt eller man kjenner hverandre.
Det er kult.
Noen ganger går jeg nedover gaten,
et eller annet sted. Så ruller noen ned bilvinduet. De mener alvor.
Og det er alltid sånn, for mine fans er fattige.
Det er aldri en Evoque-summing…
Det er aldri en BMW.
Aldri. Det er alltid en fyr…
Det er aldri sånn: "Hallo, Afonso. Afonso Padilha, ikke sant?
Jeg liker ditt arbeid, unge mann. Ikke bare ditt,
men også dine venners, Thiago, Marcio, Diih…
Jeg liker alle fire og setter pris på det dere har gjort for standupen.
Fortsett slik. Jeg følger deg på YouTube, Instagram…
…og Facebook.
Jeg liker det og håper du fortsetter.
Jeg er stadig din fan. Takk til deg og din mor."
Det er aldri sånn, men sånn: "Yo, kødd, hvor dro faren din?"
Nei, det er alltid en som er frekk.
Alltid en som er veldig frekk.
Her om dagen rullet en fyr i en Civic ned vinduet og ropte:
"Jeg vet at noen slikket rumpehullet ditt!"
Jeg var i sentrum, masse folk stirret på meg.
Jeg kunne ikke si noe, for det var sant.
Jeg bare: "avslørt!"
"Fortsett sånn!" "Jeg skal la dem slikke! Snakkes!"
Og så sveivet han opp vinduet.
Har dere hatt en sånn bil? Man skjelver.
Vinduet går ned, men vingler på vei opp.
Har dere hatt en bil…
En venn låner bilen, han åpner vinduet, og du bare: "nei!"
Man må være to for å lukke vinduet.
En som sveiver og en som skyver det opp.
Man blir ikke fattigere enn det.
Har dere hatt en sånn bil?
På bomstasjonen åpner man bare døren og betaler her oppe.
Den som sitter der ser dømmende på deg, som om du ville kjøre det vraket.
Vindusviskerne beveger seg ikke engang, de bare bråker…
"Faen, jeg vasker den selv." Du tar en nal og drar den over frontruta.
Passasjeren foran sier: "Jeg tror du må bytte ut gummien."
Å, ja? Du sier ikke det!
Har dere hatt en sånn bil?
Den er så gammel at beltet må dras inn manuelt.
Du sier til passasjeren: "Surr det rundt halsen, vi dør uansett."
Hatt en sånn bil? Håndtaket inni er ødelagt,
så du ruller ned vinduet for å åpne døra.
Du føler deg som en gentleman mot deg selv.
"La meg åpne døren for deg."
Har dere hatt en sånn bil?
Det er veldig fint å bli gjenkjent på grunn av det jeg gjør,
selv om jeg vet at jeg er mer anonym enn berømt. For vi bor i bobler.
Bare et begrenset antall mennesker kjenner oss.
Før i tiden var berømte folk
faktisk berømte. TV-en var det eneste mediumet som fantes,
så for å bli berømt måtte man på statskanalen.
Man måtte på andre TV-kanaler, som SBT og Record.
Nei, ingen på Record er berømte.
Med mindre du er demon eller pastor.
Noen ganger er de samme person… Pastor Valdemiro. Så…
Som en religiøs fornøyelsespark.
Er det ikke ironisk
at Valdemiro tilbyr helbredelse mens han selv halter?
Han sier: "Bror, jeg skal helbrede deg!"
Det er så flott. Livet smiler om dagen.
Jeg bor med Thiago Ventura, vi har en komigruppe og har reist rundt i Brasil.
I år ble alle showene utsolgt.
Vi har drevet med standup i ti år, og det var tomt i ni, folkens.
I år har folk dukket opp.
Og det er så mye mer gøy når dere gjør det.
Mye morsommere.
Og vi snakker mye om det å beholde bakkekontakten,
og forstår at det er forbigående. Vi vet at om to år er andre komikere på vei opp,
og da vil vi fortsatt drive med standup. Men ingenting er bedre for en komiker
enn å gå på scenen og se dette, folkens. Ingenting er mer tilfredsstillende…
Seriøst, ingen demagogi.
Seriøst, ingenting er bedre enn å gå på scenen, se dette og tenke:
"Fy faen, se så mye penger jeg tjener."
Noen bare: "Afonso, handler alt om penger?"
Nei da, selvsagt gjør det ikke det.
Det er også gratis mat og damer.
Bare tuller.
Vet dere hvorfor jeg liker å dra den vitsen?
Fordi det fins to typer fattige folk. Den kule fyren som sier: "din jævla kødd!
Tjener du ekte penger? Få en motorsykkel, da!"
Og den bitre fyren som bare: "Jeg likte ikke den vitsen."
Noen ganger er vi den personen.
Ikke vær bitter. Å være fattig er ille nok.
En bitter, fattig person er kvalmende. Noen ganger er vi…
Uten at vi merker det, blir vi drittsekker.
Alle har vært der.
Når en kvinne, en venn, kusine, ei som står deg nær
begynner å tjene mer, kommer hjem senere,
møter nye mennesker, får ny vennekrets,
legger ut reisebilder på Instagram, nye klær.
Man tenker aldri: "Hun jobber hardt. Hun har blitt forfremmet.
Hun viser at kvinner er like flinke som menn",
og selvsagt er de det.
Det første du sier er: "Har hun blitt hore?"
Svaret er nok nei.
Men hvem vet!
Jeg hadde ikke klandret henne.
Vi må støtte fattige folk, ta deres parti.
Når de fattige tjener penger, er det penger.
De rike kaller det "mer". De fattige kaller det "penger".
Sett historiene om rike folk som mistet alt
og ble så frustrerte at de tok sitt liv? Når fattige folk som ikke hadde noe
tjener mye penger og mister alt, sier de bare: "å, vel…"
"Kjøpte noen biler, knulla noen horer, hadde litt uflaks.
De sa yoghurtis var lønnsomt, så jeg investerte."
Det er mye penger for fattige.
Når en fattig vinner i lotto, tror han at han aldri må jobbe igjen.
Han får pengene og tenker: "Jeg skal aldri jobbe igjen."
Spol frem tre år så er han Uber-sjåfør.
For de fattige sier "penger". De rike kaller det "mer".
Mer penger. Når rike finner penger,
tar de den opp fra lomma sånn: "jaha, 100 realer."
Sett en fattig fyr finne penger?
Noen av dem klør nå. "Pokker…"
De sjekker lommene sine: "man vet aldri…"
Når en fattig fyr finner penger i lomma, sier han: "Kamerat!"
Ut fra intet, Herre? Puttet De…
…denne lille gaven. Jeg er ikke verdig, Herre, slike gudegaver.
Halleluja!
Jeg er ikke… Å! Se.
Takk, Herre.
Han tar den ut: to realer. Han bare: "ja, for faen!"
Han hadde ingenting, nå er han to realer mindre fattig.
Og jo fattigere du er, jo mer verdsetter du pengene dine.
Du ser ikke at noen har vært fattige når de kjøper bil eller hus,
men når de tjener penger og det første de sier er:
"Jeg skal faen ikke spare penger på mat!"
Før i tiden hadde han aldri mat.
Nå sier han: "Jeg tar fire misturaer!"
Vet du hva mistura er, så gratulerer, du er fattig.
Om du forstår det, er dette showet noe for deg.
Til dere rike som er her, en mistura…
La meg prøve å forklare.
-Alt som ikke er ris eller bønner… -Er "mistura".
Alle de fattige foran…
Jo fattigere du er, jo mer verdsetter du inntekten.
Jeg vet det fordi jeg ble oppdratt…
Mamma oppdro oss alene på 400 realer i måneden. Tre barn på 400 realer.
Vi var så fattige at fattige syntes synd på oss.
Vi var paradigmet: "Vi kan ikke bli like mislykkede!"
Jeg spurte mamma…
I oppveksten hørte jeg ting bare veldig fattige hører.
"Jeg har ikke råd til å drite på do på bussterminalen."
Jeg hater den.
"En do på bussterminalen."
Vi gikk sjelden ut, det er helt ulogisk.
"Mamma, kan jeg få den?" "Jeg har ikke penger i ræva."
Til jeg var 13 trodde jeg mamma betalte alt med ræva.
"Kort eller kontant?" "Mammas ræv. Dytt på den.
Puppene på forskudd og ræva i avdrag.
Det er 'rævdittkortet' hennes. Kom igjen, dra det.
Hun måtte ut en kjapp tur,
men hun kommer snart og tar en kjapp en med deg også.
Mamma sitter i salen: "Jeg betalte aldri med ræva!
Det er ikke bokstavelig!"
"Drite på do på bussterminalen." Hater den.
Første gang jeg tjente penger var da jeg fikk lønn som 16-åring.
Det var min første inntekt.
De spurte: "Hva skal du gjøre med dem?"
Dro rett til bussterminalen og la en diger kabel.
Beste følelsen noensinne. Dieselrøyken. "Sånn er det å være rik."
Vi var så fattige, dere aner ikke.
Noen ganger sier mamma:
"Å, jeg savner gamledager."
Jeg vil slå henne i ansiktet.
Vi var skikkelig fattige.
Lillebroren min bor i Portugal.
Storebror bor i Arraial do Cabo, han har bodd der en stund.
Han er fantastisk, jeg elsker ham. Han lager flotte trykkokere av brusbokser.
Han lager askebeger av ølbokser, man ser ikke engang at de er håndlagde.
Jeg spøker om ham fordi han er hippie, uten internett. Han ser aldri dette.
Og lillebroren min har bodd i Lisboa i fire måneder nå.
Jeg kjøpte billetten hans og jeg hjelper ham.
Jeg syns det er det man skal gjøre når man tjener litt penger
og broren din får drapstrusler. Han er…
Mamma hater den vitsen. "De ser det på Netflix og tar ham!"
Det er sant.
Han bor der.
Den dagen mamma og jeg kjørte ham til flyplassen,
gråt hun. Sønnen flyttet langt vekk. Jeg ga henne en klem.
Jeg sa: "Slapp av, det er en kort flytur." Hun så på meg:
"Jeg savner da Jean var nyfødt."
Da han var nyfødt var vi på vårt fattigste.
Jeg trodde ikke vi kunne bli fattigere, men jo da…
Mamma var sterkt motivert.
Det var ingen grenser for hva hun kunne få til.
Vi var virkelig fattige.
"Savner da Jean var nyfødt."
Jeg ble så forbanna, jeg sa: "Hør på dette, da savner du det ikke."
Dere skal også få høre. Da broren min var ett…
En gang da han var ett år, var vi tomme for melk.
Og med "en gang" mener jeg "ofte".
Når jeg sier "en gang", tenker fattige folk: "søtt."
Fattige konkurrerer om å være fattigst. En sier: "en gang?"
Den andre sier: "Hva er melk?" De skal alltid…
Men en gang var vi tomme for melk. Moren min hadde en jobb.
Hun gjorde alltid sitt beste for at vi skulle ha alt vi trengte.
Det var ikke nok, for ofte manglet vi noe. Men hun prøvde.
Hun dro på jobb kl. 7 og kom hjem ved midnatt.
Jobbet ræva av seg og ga oss oppgaver hjemme
så vi hadde noe å gjøre.
Lillebroren min var ett, jeg var åtte, og storebroren min var 15.
Jeg passet lillebror, lagde mat og vasket,
og storebror nærmet seg alderen hvor fattige barn drar hjemmefra
for å røyke gress. Så…
…han gjorde det, og jeg var hjemme.
Denne dagen var vi tomme for melk og lillebroren min begynte å gråte.
Jeg holdt på å klikke fordi jeg ikke visste hvorfor han gråt.
Jo mer desperat jeg ble, jo mer gråt han.
Jeg tenkte han var sulten, men vi hadde ikke melk.
Han gråt og gråt, og jeg ble desperat.
På den tiden kunne jeg ikke ringe mamma, for mobiler fantes ikke.
De fantes, men om noe var dyrt, sa mamma at det ikke fantes.
"Får jeg en kjeks?" "Det fins ikke noe sånt.
Om ikke jeg drar en ut av ræva."
Så jeg kunne ikke ringe mamma, men jeg var så desperat
at jeg lagde en sitronmelissete.
Ja.
Sitronmelisse, sitrongress… Ugresset i fattige folks hager.
Ga den til ham uvitende om at det er som naturlig antihistamin.
Det står ikke noe sted: "Ikke gi for store mengder til barn."
Pokker, han sov som en stein. Babyen svimte av, for faen.
Da han våknet, var han åtte. "Hva gikk jeg glipp av?"
Han drakk det kl. 9:40 om morgenen, mamma kom hjem kl. 00:40.
Da hadde han sovet i mer enn 15 timer.
Hun tok ham opp, og han var slim.
Dette var hodet hans. Han smeltet.
Mamma sa: "Du har drept ham!"
Jeg sa: "nei!" Hun ristet ham, og ingenting skjedde.
"Han er ikke død." Hun slo ham: "Se, Afonso! Den er ødelagt!"
Jeg sa: "Jeg drepte ham ikke. Han var sulten."
Hun sa: "Døde han av sult?"
"Nei, han var sulten, så jeg ga ham sitronmelissete."
Hun sa: "Hva gjorde du?" "To flasker."
Hun sa "Er du gal?"
"Han sovnet rett før den tredje."
Visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Jeg husker at hun ble så sjokkert at noe endret seg den dagen.
Noe falt på plass i hodet hennes.
Fra da av ga hun ham sitronmelissete hver gang muligheten bød seg.
Ungen sov som en stein.
Nå om dagen er vi ganske velstående.
Vi har vært fattige, men ikke nå lenger. Niks. Mamma har et skreddersydd kjøkken.
Det stemmer. Det eneste hun noen gang har planlagt.
Dumpet av tre ektemenn, mor til tre uhell. Tror dere hun planla noe?
Unger hoppa strikk ut av fitta hennes.
Hun klippet navlestrengen og fortsatte på husarbeidet.
"Jøss! En unge til."
I dag gjør vi det veldig bra. Her om dagen… Se så langt vi har kommet.
Vi spiste frokost da jeg så hvor velstående vi er.
Jeg drakk kaffe og så at alt bestikket var likt. Utrolig, hva?
Svarte skaft. Ingen av de gule, fulle av hakk og brennmerker.
Noen ser uvitende ut. De fattige sier: "Dere har klart det!"
Sånn er det.
Sett en fattig families bestikk? Ser ut som de har ranet mange hus.
Da vi besøkte venner, sa mamma: "Ta et par gafler."
Jeg har nylig innsett at jeg har lykkes i livet.
Jeg sa: "Vi er faktisk rike, mamma." Vi klemte, jeg ble rørt.
Jeg var hos moren min her om dagen og da jeg åpnet ovnen…
…sto det en kjele med brukt olje der. Tenk det!
Et tegn på fremgang. Chips laget på ny olje!
Vil du ha chips? Pang! Ny olje.
Slutt på chips som smaker fisk med kjøttsmak.
Fattige folks chips burde kalles tresschips. De har tre smaker.
Det er transechips. Født potet, men identifiserer seg som biff.
Da jeg var liten, sa jeg: "Mamma,
en dag skal jeg tjene masse penger."
"Hold kjeft og ta oppvasken." "Men…
…en dag skal jeg tjene så mye at jeg aldri må vaske opp igjen."
"Til da tier du og tar oppvasken."
"Jeg skal tjene penger så vi ikke er fattige lenger."
"Afonso, hør på moren din.
Uansett hvor mye du tjener, vil du alltid være fattig."
"Hva mener du?" "Hør på meg, Afonso. Har du vært ordentlig fattig…"
-"Forblir du fattig inni deg." -Stakkars jævler kan ikke for det.
Hver eneste gang jeg holder dette showet…
…kan de ikke annet enn å si det. Det er utrolig.
Noen ganger vil dere ikke, men det er sterkere enn dere.
"Har du vært ordentlig fattig, forblir du…"
Det er som om vi må kaste opp.
En gang begynte jeg å si det, og så sa en stum fyr…
Jeg utførte et mirakel.
"Har du vært ordentlig…"
Jeg forsto aldri det ordtaket, folkens,
før i januar i fjor, da jeg var 30 år.
"Har du vært ordentlig fattig, forblir du fattig inni deg."
I januar dro jeg til New York for å se Times Square.
Noe av det beste jeg har opplevd.
Takk. Jeg skylder dere en applaus, dere sponset turen.
Den første filmen jeg så på kino
var Tobey Maguires Spider-Man. Den beste, fra 2001.
I 2001 så jeg den beste Spider-Man-filmen som noensinne er laget.
Da jeg kom dit, som ung gutt, ble jeg besatt. Den store skjermen…
De filmet store scener i Times Square, og jeg tenkte:
"En dag skal jeg dra dit."
I januar dro jeg dit med Thiago Ventura. Noe av det største jeg har opplevd.
Da vi kom dit var det tre minusgrader. Thiago skalv.
Jeg som er fra Curitiba taklet det.
Thiago var så kald. "Pikken min er ikke her, den må stå fast i tollen."
Jeg sa: "hva?" Han sa: "kall meg Thammy."
Det var iskaldt.
Han ville til hotellet.
Jeg ville til Times Square.
"Men jeg fryser i hjel!"
Jeg sa: "Nei, Thiago. Vi går til Times Square."
"Greit, samme det."
Vi dro dit, og det var noe av det beste jeg har opplevd.
Klokken var over tre på natten da vi kom dit, det snødde…
Det var en veldig lovende dag.
Jeg begynte å gråte sammen med Thiago.
For det var en drøm som gikk i oppfyllelse.
Der sto jeg og nøt synet mens jeg klemte Thiago,
og det eneste jeg tenkte var:
"Strømregningen må bli sykt dyr."
Det var da jeg skjønte hva mamma mente.
"Har du vært ordentlig fattig…"
Jeg klemte Thiago: "Faen, kompis. Det er sykt! Det må være så dyrt!"
Han sa: "Du er dum."
"Hvorfor?" "De stjeler fra naboen."
Heng alltid med en som er fattigere enn deg.
Da forsto jeg hvorfor man forblir fattig inni seg.
Uansett hvor mye du tjener,
har du vært ordentlig fattig, forblir du fattig inni deg.
Fattigdom er ikke helheten, men detaljene.
Fattigdom er ikke makro, men mikro.
Fattige er akkurat som rike, bare fattige.
Det er sant. Du ser fattigdom i detaljene. Det er der du ser det.
Ta en "vanlig" person, send ham til månen og tilbake.
I intervjuet når de er tilbake: "Hvordan var det?"
De svarer: "Det var noe av det beste jeg har opplevd, om ikke det beste,
usikker på om jeg får oppleve noe lignende.
Der oppe kunne jeg se hvor små vi faktisk er
i dette enorme universet. Vi er bare på gjennomreise.
Hver gang jeg tar meg i å klage… Jeg bør være takknemlig for å være her.
Når jeg forlater denne verden, går verden videre.
Så jeg bør være takknemlig og gjøre mitt beste
for å sette et avtrykk."
Det er en vanlig person. Nå sender vi en fattig opp og ned.
Når de kommer tilbake, sier de: "Det er ikke verdt det."
"Hva mener du?"
"Det går for mye drivstoff."
Det er ikke helheten, men detaljene.
Uansett hvor mye penger du tjener, vil de fattige forbli fattige inni seg.
Du har alltid en fattig persons sjel.
Det vil alltid være en sovende Wesley her nede.
En Míriam… Det er et skikkelig fattigjentenavn.
Fattig og religiøs. Míriamer er født religiøse.
De kommer ut klare til å preke, med sine lange skjørt og murerektemenn.
Det er Míriamsettet, hva kan jeg si? Det er bare sånn de er.
Noen husker…
"Faen, Míriam er en intens kristen!"
Det er ikke helheten, men detaljene.
Har dere sett Eksorsisten? Det barnet er ikke djevelen.
Men noen ganger er hun det. Sett den? Hun er syv eller åtte, hun er ikke ond.
Men noen ganger sier hun: "Jeg dreper deg!"
Noen ganger er hun djevelen. Ikke alltid, men noen ganger.
Akkurat som fyren som var fattig før.
Noen ganger kan han…
…glemme seg, forsnakke seg,
gå på en skikkelig blemme.
Han spør servitøren: "Er det gratis påfyll?"
"Har dere noe på tilbud?" Ikke sant?
Fattigdom er i detaljene.
I mikroen.
Vil du se en som er fattig? Se for deg to mennesker side om side.
De har like mye penger, samme alder, samme kjønn.
De er så godt som identiske og like rike, men kun én pleide å være fattig.
Hvordan ser man hvem det var?
Bare observer dem mens de står der.
Etter fem minutter står den som ikke har vært fattig normalt.
Den fattige står sånn. Det er…
Det er de fattiges håndbrems.
Ene øyeblikket står han sånn. I neste står han sånn.
Snart kritiserer han folk. "Så du at Jackie er på tjukka?"
Det er detaljene. Fattigdom er detaljene. Noen ting får frem den fattige i deg.
Hotellfrokostbuffeter. Herregud…
Wesley begynner å brøle.
"Det er papaya", sier han.
"Det er papaya!"
Hjemme råtner papayaen. Men hotellpapaya er bare…
"Det er bra for bæsjen din, spis den.
Melon. Ta noen druer. Egg, pølse, honning.
Vent, er det tapioka?
Ta noen bananer til senere."
Fattige spiser alt de klarer.
Uansett hva som skjer.
Stedet kan stå i brann.
"Hotellet brenner, evakuer bygningen."
"Faen, den er 9:50! Vi tar litt cornflakes!"
Han kommer tilbake. Cornflakes i hånden, kroppen i brann. "Redd cornflakesen!
Jeg må inn igjen! Jeg kan ikke… "
"Er sønnen din der inne?" "Nei! Jeg så yoghurt!"
Fattige spiser alt de klarer uansett om det smaker godt eller ei.
Jeg har bodd på fæle hoteller før.
En gang ringte jeg ned og ba om et håndkle.
De sa at de hang på tørkestativet.
Jeg svarte: "Ok, kan du holde hunden?"
Jeg hentet et håndkle, og hun sa: "Tar du med alle? Det blir regn."
Med alle klypene.
Bar de rene håndklærne som et lik.
Forresten, ingenting kødder med de fattiges hoder som…
"Er det et liv etter døden?" "Finnes Gud?"
De spørsmålene kødder ikke med en fattig persons hode
som når han, på en kald morgen, kl. 06:30,
går mot klesstativet og kjenner på en skjorte:
"Er den våt eller kald?"
Fyren gnir trusa mot ansiktet halv syv om morgenen.
Kjenner om den har feber.
Han stoler ikke på seg selv.
"Mamma, våt eller kald?" Hun stapper den i BH-en.
"Den er bare kald."
Du tar den på og sier: "Den var våt, mamma!"
Jeg dropper aldri hotellfrokosten.
Aldri. Jeg bor på hotell seks dager i uka.
Jeg spiser alltid frokost,
men jeg vil aldri.
Med Gud som vitne. Aldri.
Jeg slår av telefonen… Showene slutter alltid sent,
folk ringer deg, du er skikkelig gira, du tar deg en runk… Når jeg legger meg,
er klokka over seks. Frokosten stenger ti. Jeg burde hvile,
spise lunsj og gjøre en god opptreden neste kveld.
Så jeg slår av mobilen, henger ut "ikke forstyrr"-skiltet,
og tenker "Jeg våkner ikke. Seriøst.
Faen heller. Jeg skal ikke spise frokost!"
Kl. 9:45 hører jeg: "våkn opp!
Skal du ikke ha frokost?"
"Dra til helvete!
Jeg er venn med Juca. Han banker deg."
"Skal du ikke…" "Hvem er dette?" "Jeg er inni deg.
Wesley."
"Men jeg er ikke sulten!" "Det handler ikke om sult.
Det er gratis."
Så…
Så går vi.
Fattigdom er ikke helheten, men detaljene.
Visse ting får frem den fattige i deg.
Her om dagen var jeg på date med en av de fineste jentene jeg har møtt.
Hvem vet hvorfor hun sa ja til meg.
Det er ærlig talt lenge siden sist. Vi spiste middag og var ute en stund.
Utpå kvelden sa hun: "Skal vi dra til deg?"
Jeg sa: "ja, kom." Jeg ble overrasket.
Vi dro tilbake. Det var en kald dag,
hun gikk på soverommet, jeg på badet. Da jeg kom inn på soverommet,
lå den peneste, fineste jenta jeg har møtt på senga mi.
Jeg satte meg i stolen vendt mot henne. Vi stirret på hverandre.
Hun stirret på meg med sitt vakre ansikt, jeg stirret på henne med mitt ansikt.
Hun stirret på meg, jeg stirret på henne.
Og det eneste jeg tenkte var: "Skal hun legge seg med pentøyet på?"
Jeg tenkte aldri: "Jeg skal knulle denne fine dama."
Det var Wesley som sa: "Det er så respektløst!"
Fattige har en chip i hjernen som mødrene har implantert
når det gjelder klær. Penklær…
Det er et hierarki. Penklær,
mindre pene klær,
kirkeklær, "besøke tante"-klær,
"bli hjemme"-klær, "bli hjemme"-brorklær,
"bli hjemme"-mammaklær, og er du lutfattig
tar moren din til slutt klærne dine og klipper filler av dem.
Du sitter på do og ser at du tråkker på en gammel t-skjorte.
"Jeg gikk til første nattverd i denne…
Denne skjorta mottok Kristi legeme!"
Jeg har fortsatt en egen haug med penklær. Den er mye lavere enn haugen med inneklær.
Dere bare: "Inneklær er dårlig innflytelse!
Ser jeg dere to sammen, skal du få betale!"
Noen skjorter er så godt brukt at når du ser på dem, sier de: "Niks!
Velg en annen, din jævel!"
Du ser etter den inni skapet, den gjemmer seg: "hysj!"
"Herr Singlet, ikke si at jeg er her!
Ikke si det! Jeg er så utslitt. Se hvor slitt halsen min er!
Han tar meg ikke av, han tror jeg er en jævla tatovering!
Vet du hvordan livet mitt er?
Fra vaskebrett til tørkestativ,
tørkestativ til kropp, kropp til vaskebrett…
Han stryker meg ikke. 'Den glattes ut på kroppen.' Nei!
Ikke le, herr Shorts. Du brukes ikke!"
Vet dere hvem som må være forvirra?
Joggebuksene. Herr joggebukse må være veldig forvirret. Han skulle være inne.
Ut av intet…
…skjøt karrieren hans fart.
Han ble influenser, går på nattklubber. "Herregud, hva gjør jeg her?"
Jeg tror klær prater sammen i skapet.
"Pokker, jente, bare tre måneder til du pensjoneres."
"Jeg er gitt videre til moren alt."
"Hørt om frøken Olabukse?"
"Hva med henne?" "Hun ble til shorts."
Uansett, jeg begynte å kle av meg foran jenta
for å oppmuntre henne til å kle av seg. "Se hva jeg gjør med penklærne mine."
Hun sto urørlig. "Ok. Dine klær, dine regler."
La dem i penklærhaugen, tok på inneklær rett før sex, vasket pikken i vasken…
Hva? Dere visste vel at vi gjør det? Faen ta dere alle sammen.
Vi kommer ut med våt skjorte…
Kom igjen, damer.
Damer, hvis fyren ikke kommer ut med våt skjorte rett før dere har sex,
så vær sikker:
Enten vasket han ikke pikken,
eller så har han lært å holde opp skjorta.
Det kan bare livet lære deg.
Noen yngre karer ser på meg og bare: "nei!"
Faen ta dere, damer. Ikke si at dere ikke vasker fitta i vasken.
Gjør dere ikke?
Virkelig?
Det må være som å vaske klær i elva i gamledager.
Fitta blir nok skremt av det kalde vannet. "Rosana!
Rosana, jeg drukner!
Herregud, jeg lukter kanskje fisk, men jeg kan ikke svømme!"
Uansett… Dejæi kommer ut av badet…
Lurer på hvordan teksteren oversetter "dejæi".
"Dejæi?"
Den er til deg, tekster. "Dejæi" er "idet jeg".
Dejæi åpner døra og går inn på soverommet,
ligger den peneste, fineste dama jeg har sett
på senga mi i G-streng,
og med penskjorta mi på.
Jeg kom inn på soverommet sånn: "oi!"
"Liker du det du ser?"
Jeg sa: "selvsagt, jeg kjøpte den."
"Jeg kler den, ikke sant?"
Jeg sa den så bedre ut av.
Hun bare: "hva?"
Jeg lo.
"Jeg skal sove med den." Jeg sa: "Ikke faen."
Hun sa: "Hva sa du?" Jeg sa: "Det blir ubehagelig."
Jeg åpnet skapet og fant frem t-skjorter fra inneklærhaugen
som i en bruktbutikk.
"Denne da? Hullete og veldig behagelig?"
"Nei." Jeg sa: "Du kan ikke si nei til denne.
Den er så deilig, fra NASA."
"Nei". Jeg sa: "Hva med denne jeg stjal fra en uteligger?"
Hun sa "Nei. Liker du ikke denne?"
Jeg sa: "Jo, den er fin."
"Hvis du ikke liker den, kom og riv den av."
Jeg ble svimmel, satte meg.
Hun prøvde å kysse meg, jeg avviste henne.
"Jeg har ikke lyst. Føler meg ikke bra."
Hun gned fitta mot armen min, jeg sa: "kan du slutte?
La meg være i fred."
Hun prøvde å ta pikken min. Jeg sa: "Hei!
Nei betyr nei. Vis litt respekt."
Hun sa: "Du er så rar."
"Ikke så rar at jeg sover i penklær."
Hun kledde på seg og sa: "Faen ta deg. Jeg stikker."
Jeg sa: "lykke på reisen."
Jeg tror fattigdom er arvelig. Jeg arvet det fra mamma.
Jeg tenker som en fattig takket være mamma.
Genene hennes… Det er enkel matematikk:
Fattig pikk og fattig fitte er lik fattig barn.
Fattig pikk og rik fitte kan bli rikt barn,
for moren har mye å si.
Rik pikk og fattig fitte…
Da kommer det an på pikken. Sier han: "Jeg må kjøpe røyk", så er det…
Mamma har alltid vært fattig. I dag har vi mer enn nok, gudskjelov.
En av mitt livs største seire er å kunne forsørge moren min.
Jeg er så glad for det.
Jeg jobber hardt, og deres penger har hjulpet mye.
Jeg er så glad jeg klarte å gi mamma et strandhus.
Hun har alltid drømt om et strandhus.
"Hva jeg ville gitt for et strandhus." Fra jeg var veldig liten har hun sagt:
"Jeg elsker stranden fordi jeg er vannmann."
"Du er fattigmann, det er grunnen."
"Jeg var fisk i forrige liv."
"Det forklarer den dårlige hukommelsen."
"En dag sitter din gamle mor foran strandhuset sitt i bikini." Jeg bare…
"Jeg besøker deg ikke om du har på bikini."
"Det er drømmen…"
Hun sa alltid det. Men da ungene begynte å slutte på skolen…
…syvende trinn, åttende trinn, og meg, som fullførte videregående.
Vi ble stadig dummere, og hun ga opp drømmen
fordi hun måtte jobbe for å forsørge oss.
Derfor var det en glede å gi henne strandhuset.
Produsenten hjalp meg å overraske henne. Vi dro til en strand i Santa Catarina,
så på det styggeste, billigste huset der…
…som deres penger kunne dekke…
Jeg kjøpte huset og overrasket henne.
Jeg tok bilder, skjøtet, nøklene, alt.
Fattige anser ikke noe som deres før de kan ta på det.
Står ikke navnet deres der, kan det ikke være deres.
Så med alt i hånd sa jeg: "Tiden er inne."
Jeg tok alt, bildene, nøklene, skjøtet, og la det forsiktig i en eske.
Vi viser vanligvis ikke følelser fordi mamma ikke hadde tid til sånt.
Og jeg ville heller ha lasagne enn en klem.
Får jeg pizza, sier jeg: "elsker deg også."
Vi satt sammen, jeg prøvde å være lur.
Jeg tok esken, knøt et bånd rundt, ga den til henne, hun så på meg og sa:
"Er dette en spøk, knuser jeg trynet ditt."
Å ha en fattig mor er som å adoptere en mishandlet hund:
den stoler aldri helt på deg. "Hva gjør du? Du pønsker på noe!"
Jeg sa: "åpne den, mamma."
"Er det en spøk…" "Åpne den."
"Er det en pikk?" "Hæ?"
"Kan være en pikk." "Hvorfor skulle jeg gi deg en dildo?"
Hun sa: "Jeg har sett dildospøken.
Hun åpner esken og blir slått av en dildo."
Jeg sa: "Hvem følger du som deler dildospøker?"
Hun sa: "Folk deler sånt. Er det en dildo, slår jeg deg med den."
"Hva?" "Du får kjenne pikken!"
Jeg bare: "Hei, du! Slutt å si pikk." "Afonso…"
Jeg sa: "mamma, bare åpne den."
Hun var veldig forsiktig, redd for å finne en dildo,
og så at det var en nøkkel, et skjøte, et bilde, og sa: "Hva er dette?"
"Strandhuset du ønsket deg."
Det var da mamma begynte å gråte.
Den tøffeste personen jeg har møtt
gikk i oppløsning foran meg, strigråt. Jeg kunne ikke tro det.
Moren min… Sitronmelissete, vi…
Moren min syklet til jobben i tre minus. Vet dere hvordan det føles?
Du går av sykkelen, men rumpehullet blir igjen på setet.
Plutselig gikk den tøffeste dama jeg har møtt
i oppløsning foran meg. Jeg forsto ikke. Mens hun gråt, gikk det opp for meg.
Jeg begynte å forstå.
Se for dere å måtte kjempe for å oppdra tre barn.
Du hadde en drøm som gradvis måtte vike for andre prioriteringer,
og en dag oppfyller barna drømmen din.
Og "barna" var meg. Brødrene mine gjorde ingenting.
Barna, også kalt Afonso Padilha.
Afonso fikk drømmen hennes til å gå i oppfyllelse.
Hun gråt fordi hun var stolt over å ha gjort en god jobb.
Hun fortsetter å gråte, jeg stirrer på henne.
Det var fire år siden, men jeg får fortsatt gåsehud.
Det var så rørende at jeg aldri glemmer da hun sa:
"Er det nedbetalt?"
Jeg bare: "for en jævla kødd.
Jeg skulle gitt henne en dildo i stedet."
Nei, mamma er en av de mest fantastiske jeg har møtt
fordi hun alltid har vært fattig… Det var ikke min feil…
Og hun likte å hjelpe folk. Hun har alltid vært altruistisk.
Hun sa: "Vi må hjelpe. Gud gir det dobbelte tilbake."
Jeg sa: "Fattig ganger fattig er dobbelt så fattig."
"Nei, Afonso. Del, og en dag gir Gud deg det dobbelte tilbake.
Vi må dele." Det er noe jeg lærte å gjøre med henne.
Første uka i desember samlet mamma alle barna, Lincoln, Jean og meg:
"Finn de verste klærne deres, de skal gis bort."
Jeg sa: "De verste klærne er alle klærne!
Lukk øynene, stikk hånden inn i skapet og velg hva som helst.
Vil du ha denne søpla? Vær så god.
Bare ikke gi bort din, for ingen vil bruke den."
Så fikk jeg juling, og gjorde som hun sa, gråtende.
"Mamma, den t-skjorta her…
Er den fin eller stygg? Jeg husker ikke."
La meg åpne en parentes.
Husker dere da moren deres slo dere og fikk dere til å gjøre ting gråtende?
Du feide gårdsplassen og sa: "Jeg vet ikke hvorfor mamma…"
Mammaer i salen: Om ungen din gjorde noe galt eller ei,
er de verdens mest krenkede person når du slår dem.
De sier: "jeg gjorde ingenting…"
De mumler i sakte film: "men jeg…"
"Jeg skulle bare…"
Husker dere da mamma slo og fikk oss til å ta oppvasken?
Man hulket og mumlet som om man snakket med en fantasivenn:
"Jeg spilte bare…
Jeg spilte bare TV-spill.
Så sa mamma: 'ta oppvasken.'
Da sa jeg: 'vent, mamma!
La meg slå den siste bossen.'
Da sa hun: 'Jeg er den store bossen…
…og jeg ber deg gå og ta…
…oppvasken.'
Da sa jeg: 'Men mamma, la meg bare lagre…'
Og hun sa: 'Du skal ikke lage noe.'
Da sa jeg: 'lagre, mamma.'
Og hun sa: 'gå og ta oppvasken.'
Jeg sa: 'bare la meg dø først.' Hun sa: 'Dør du, dreper jeg deg.'
Jeg sa: 'mamma…' Og hun sa: 'Jeg…
…sier det ikke…
…igjen.'
Så slo hun meg med joysticken.
Jeg gråter faktisk. Triste minner.
Overveldende mangel på ømhet.
Husker dere at dere sa: "jeg skal rømme!" Ikke sant? "Jeg ba ikke om å bli født!"
Det er en klassiker.
"Jeg ba ikke om å bli født!"
Mamma hadde alltid svar. Kanskje hun var mor i sitt tidligere liv.
Imponerende. "Jeg rømmer!" "Ta med brødrene dine!"
"Jeg ba ikke om å bli født!"
"Jeg ba heller ikke om å få deg."
En gang sa jeg: "jeg… vil dø."
Hun svarte øyeblikkelig: "Ta oppvasken, så kan du dø.
Slutt å gråte, ellers slår jeg hardere."
Du spolte tilbake og gråt mer.
Når mamma sa det til lillebroren min Jean, gikk han helt i stå: "nei…"
Storebroren min hørtes ut som en sykkel.
Jeg brast i latter.
Han sa: "slutt!
Slutt…" Mamma sa: "Jeg slår dere alle tre!"
Jeg bare…
Uansett, det var parentesen. Mamma samlet oss alle tre…
…og ba oss finne de verste klærne våre. Vi tok alle klærne, ga dem til henne,
hun tok dem, ga dem til kirken… Hun har alltid vært trofast katolikk.
Den evangelisk-lutherske kirke fikk én tidel,
og hun utførte voodoo-ritualer og tente lys for sikkerhets skyld.
Hun tok ingen sjanser.
Helgarderte seg.
Men hun ga klærne til den katolske kirken hvert år den første uka i desember.
Tredje uka, fordi det var jul,
donerte kirken klærne til fattige familier.
For en liten verden vi bor i, folkens.
Den første uken ga vi bort klærne, to uker senere fikk vi dem tilbake.
"Den er helt lik skjorta vi ga bort."
Gud gir dobbelt tilbake, jeg fikk den og en styggere.
En gang trodde jeg mamma…
Vi har alle pinlige historier om foreldrene våre fra vi var små.
Men jeg trodde de ville ta slutt da jeg ble voksen.
I desember i fjor…
Jeg tok med mamma på resort i Rio Quente, folkens. Caldas Novas, Rio Quente.
Til Hot Park, et veldig stilig hotell.
Første gang for henne. Hun la en kabel i mørket,
visste ikke hva nøkkelkortet var til.
Jeg holdt kjeft da renholderen sa:
"Rose, noen dreit på gulvet på rom 108 igjen."
Jeg bare: "hysj!"
Hun spurte: "Hvordan driter man i mørket?"
"Jeg har erfaring med hotell."
"Faen, jeg dreit i vasken i morges."
Jeg dro med mamma og tante Cida. Tante hadde peiling.
Men ikke mamma, og jeg glemte å vise henne rundt.
Fattige trenger en hotelleksjon.
"For å skru på lyset, bruk nøkkelkortet. Skal du dusje,
så ikke vri krana hele veien, pass på så det er temperert.
"Tar noen tempen min?" "Nei!"
"Nei, du må få riktig mengde varmt og kaldt vann så… Nyt dusjen, du.
Og en siste ting, ser du den?" "Dvergkjøleskapet?" "En minibar.
Ikke gå nær den.
Ikke engang om de sier: 'Vi har kidnappet sønnen din,
del ut colaene i…'
Ikke gjør det. La dem drepe meg. Ikke gå nær minibaren.
Én sjokolademelk koster en bil."
Jeg glemte å si det. Vi var mamma, tante Cida og jeg.
Jeg bodde på rom 101, mamma på rom 108, tror jeg,
og tante Cida på rom…
Faen ta henne, hun er ubetydelig.
Hun var der, men var ikke delaktig, akkurat som pappa.
Hun eksisterte, men deltok ikke. Så alle hadde et rom.
Jeg var på rommet mitt i en halvtime. Hotellet var flott.
Så hører jeg "au!"
Jeg ble skremt. "Au…!"
Jeg ba resepsjonen ringe rom 108.
Mamma svarte. Jeg sa: "går det bra?"
"Har du sett hva en flaske vann koster?"
Jeg sa: "Er det dyrt?" "Det er halve vannregninga vår."
"Så dyrt?"
"Du kan vaske oppkjørselen i tre uker med denne flasken."
"Ikke overdriv." "Jeg gjør ikke det."
"Du kan drikke den."
"Jeg kan ikke dra penger ut av ræva."
Jeg sa "Ikke vær dum. Du vet jeg jobber.
Du har gjort så mye for oss, du fortjener det.
Det minste jeg kan gjøre er å gi deg noen bekvemmeligheter.
Hun sa: "Så du hva en flaske vann koster?"
"Jeg bryr meg ikke, jeg betaler."
"Er du narkolanger?" Jeg bare: "hæ?"
"Jeg drikker den ikke. Kroppen min kan avvise den, da dør jeg."
"Drikk fra springen." "Jeg er ikke så ekkel."
"Så du skal være tørst?" "Vi drar til butikken."
Hun fikk oss med til butikken.
Vi var på en resort med varme kilder som Gud varmet opp for oss.
"Ja, kom igjen. Når vi er tilbake, har Gud avkjølt vannet i sinne."
"Kom, jeg er tørst."
Vet dere hvor nærmeste butikk var? På andre siden av staten.
Vi måtte dra tilbake og sjekke ut først.
Da vi fant den…
…gikk vi inn, mamma fant vann, kjeks, Tupperware…
Jeg vet fortsatt ikke hvorfor. "Kjøper du Tupperware?"
Hun sa: "Márcia gir ikke mine tilbake."
Alle fattige har en venn som heter Márcia. Hvis ikke er du Márcia.
Da sa mamma:
"Hold kjeft, jeg tar det." Vi gikk til kassa.
Jeg ble glad: "Vi skal endelig tilbake." Hun begynte å stirre på kaffen.
"Hva gjør du?"
"Leter etter pulverkaffe. Du vet jeg får hodepine om jeg ikke drikker kaffe."
Jeg sa: "Hei, Ms. Scrooge…
Vi bor på resorthotell. Du kan drikke kaffe hele dagen."
"Jeg vil ikke være til bry." Jeg sa: "Det er et hotell, for pokker.
Det eksisterer så du skal slippe å måtte gjøre noe selv."
"Jeg har ikke lært deg å behandle andre slik!"
Hun likte så dårlig å være til bry,
at da renholderen vasket, sa hun: "Du må ikke!
Du kan… Legg lakenet der!"
Renholderen tok de våte håndklærne… "La være, jeg henger dem opp!"
Hun sa: "Jeg tar med kaffe!"
"Du er til mer bry om du ber om varmt vann. De har nok varm kaffe klar."
Hun sa: "Jeg ber ikke om noe fra noen."
"Skal du lage den med kaldt vann?" "Jeg varmer vann i mikroen."
Jeg sa: "Tok du med mikro hjemmefra?"
Hun sa: "selvsagt ikke. Det står en på rommet.
"Hvorfor har du en, og ikke jeg?"
"Fordi jeg er moren din!" Og så gikk hun.
Som om det var et godt svar. Slapp mikrofonen og gikk.
Jeg gikk etter henne: "bare be om det."
"Jeg tar pulverkaffe." Jeg sa "Nei!"
"Jeg kjøper den!" "Men det er ikke nødvendig!
Mamma, du kjøper den ikke."
I neste øyeblikk er vi på vei tilbake med kaffe.
Jeg var sint for at jeg ga etter. "Hvorfor?" "Jeg vil."
"Du trenger ikke…"
Vi fortsatte å krangle.
Vi kom tilbake og gikk på rommene. Tante Cida… Drit i ho, ingen bryr seg.
Jeg var så sint på mamma, men jeg klarer ikke å forbanne henne.
Jeg bare: "den j… gamle dama!"
Denne åra spretter frem. "Jeg får slag på grunn av den gamle f…
F… ta den gamle h…"
En halvtime senere: "f… ta den gamle h…"
Førti minutter senere: "Jeg tar en kaffe med henne."
Det er moren min. Hva så?
Jeg banket på døra: "mamma?"
Hun sa: "Vil du ha kaffe, din jævel?"
"Hvordan visste du det?" "Du kom ut av fitta mi."
For mye informasjon.
Hun sa: "hold kjeft og lag kaffe." Jeg tok pulverkaffen: "gamle h…
Den teite h…"
Ser etter mikroen mens mamma…
Og jeg bare: "pokkers gamle f…
Din gamle j…"
Hun sa: "Er du høy, Afonso?" "Hva?"
"Er du for mye med Thiago Ventura?"
"Jeg ser bare etter mikroen for å lage kaffe."
"Åpne døra, din idiot." Jeg åpnet den. "Der", sa hun.
Jeg så på den…
…og tilbake på henne for å se om hun køddet.
"Denne?" Hun sa: "Var det en slange, hadde den bitt deg."
Jeg sa: "Var det en mikro hadde den også bitt meg, men det er en safe."
Kan dere se det for dere? Moren min…
…trodde en safe var en mikrobølgeovn.
Hun kom så nær å låse inn en boks med pulverkaffe.
Hun låste den nesten inn,
og hun hadde tastet inn "130"… Ikke 1:30, for det er en safe…
og ventet. Etter fem minutter hadde hun trodd hun hadde ødelagt den.
Men ikke gjort noe, for om vannet er dyrt, hva koster da den mikroen.
Hun hadde sagt det på hjemveien. "Jeg ødela hotellets lille mikrobølgeovn.
Jeg sa ingenting. Jeg selger ikke strandhuset for å betale dem."
Forstår dere hva som skjedde? Tenk om jeg hadde klaget:
"Hvorfor har mamma mikro, og ikke jeg?"
Heldigvis gjorde jeg ikke det.
Men jeg fikk latterkrampe, folkens.
For mamma… Og når jeg ler, jeg vet ikke med deres mødre,
men jo mer hun ber meg slutte, jo mer ler jeg. "Herregud!"
"Slutt å le, jeg skal gi deg juling."
"Skal du slå meg med mikrobølgeovnen?" "Slutt!
Slutt, Afonso. Slutt å le."
Og jeg sa: "herregud, du trodde…
"Slutt å le!" Og jeg ler enda mer hver gang hun ber meg slutte.
"Men hva skal man med en safe på rommet?"
"Låse inn dyre ting."
"Å, jeg henter vannet."
Hvem kan klandre henne?
Tre dager senere dro vi.
Jeg hadde sjekket ut, men ikke mamma. Hun ville ikke ha hjelp.
Ga nøkkelkortet til resepsjonisten.
"Tok du noe fra minibaren?"
"Ikke faen", svarte hun.
"Ikke engang vann?"
"Om jeg kunne dratt penger ut av ræva."
"Ikke engang en sjokolade?"
"Nei, da hadde jeg blitt tørst." Hun er smart der.
"Da hadde jeg blitt tørst."
"Ingenting? Greit." Mamma sa: "niks."
Fyren tok opp radioen: "minibarsjekk, rom 108."
Mamma så rødt: "Kaller du meg en løgner?
Tror du ikke på meg?
Jeg er fattig, men ærlig. Jeg har aldri trengt å stjele, vit det."
Fattige sier "vit det".
"Jeg har aldri stjålet noe. Tviler du på meg?"
Jeg så henne og gikk ut. "Jeg er for gammel for sånne pinligheter."
Hun skrek: "Jeg har aldri stjålet, jeg har jobbet for rike, opplevd mye,
jeg vasket huset til en politiker som tjente en formue, men stjal aldri.
Barna mine fikk ikke mistura, ingen melk, drakk sitronmelissete,
og jeg stjal aldri.
Guttene mine er voksne, de har aldri rørt narkotika,
to av dem røyker gress, men det er ikke min feil.
De er snille gutter, jeg har aldri stjålet…"
Fyren ble utilpass, mamma sluttet ikke å skrike.
Tante Cida var et sted, ingen bryr seg. Mamma friket ut…
Fyren sa: "Det er standard prosedyre." "Dyre! Visst faen var de dyre!"
Han sa "Ro deg ned. Jeg spør bare…"
"Du tror meg ikke!" "Nei! Jeg spør fordi minibaren
er gratis for Padilhas familie."
Hun reagerte akkurat som dere stakkars jævler.
Akkurat sånn. Så fort han sa det, sa hun…
Resepsjonisten sa: "vel, ja."
Mamma sa: "Få låne nøkkelkortet, jeg tror jeg glemte noe."
Tusen takk, folkens. Jeg heter Afonso Padilha.
Det var fantastisk å være her sammen med dere i dag.
Tusen takk for at dere kom. Dere vet ikke hvor glad jeg er.
Tusen takk for at dere kom.
Tusen takk.
Tekst: Anette Aardal