Downloaded from YTS.MX
Jag är så glad att jag spelar in det här för Netflix.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vet ni vad jag har tänkt på sen vi skrev under kontraktet?
Jag önskar att jag var en fluga för att kunna se mitt ex ansikte.
Jag hade gett allt för det.
Hon kan blockera mig på Instagram.
Hon kan blockera mig på Whatsapp...
...hon kan blockera mig på Facebook.
Men på Netflix…
Nej, det kan hon inte. Jag önskar...
...att jag var en fluga.
För att se hennes min när hon öppnar Netflix
och jag är bland hennes toppval.
Håller i min kuk. Är det tillåtet?
Häromdagen skickade en brud ett DM till mig på Instagram.
"Afonso, jag är en stor beundrare."
"Tack så mycket."
"Jag är verkligen det." Jag bara: "Jag tror dig."
"Jag gillar dig, men jag ska inte ljuga... Jag är inte fattig."
Det var så underligt. Rikt folk brukar inte gilla mig.
"Jag är inte pank men jag vill se Alma de Pobre."
"Gör det."
Hon frågade: "Kommer jag ha kul?"
Jag sa: "Självklart." "Även om jag inte är pank?"
Jag ville ha hennes pengar, så jag sa: "Självklart."
"Kommer jag ha lika kul som panka människor?"
Jag sa: "Nej...
Ingen har lika kul som panka människor."
Ni vet vad jag menar.
Ni applåderar utan anledning.
Det är sant.
Biljetterna kostade 80 realer? De kommer skratta för 80 realer.
Varje real behandlas som det sista de nånsin kommer tjäna.
Om han inte skrattar för 80
säger han argt: "Jag skrattade bara för 53 realer!
Jag betalade 80 och fick 53. Fy fan."
Bry er inte om mina händer.
Mina fans: "Jag skrattade för 53...
Nej, jag betalade...
Fattar du? Jag betalade 80...
Och fick bara 53, för helvete."
Jag drog det skämtet i Manaus och de sa: "Jag skrattade..."
De gillade det. De sa...
Mina fans är oftast panka. De som följer mitt arbete, menar jag.
Det är kul att se hur kärleksfulla folk blir. Man har ingen aning.
Sen blir man igenkänd
och får en glimt av hur mycket den personen gillar en,
även om man inte fysiskt rör vid varandra eller känner varandra.
Det är häftigt.
Ibland går jag på gatan...
Oavsett var jag är. Folk vevar ner bilrutan.
Och det är alltid så här, för mina fans är panka.
Det är aldrig ett surr...
Det är aldrig en BMW.
Aldrig. Det är alltid en snubbe...
Det är aldrig: "God dag, Afonso. Afonso Padilha, inte sant?
Jag beundrar ditt arbete, unge man. Inte bara ditt,
utan också dina vänners... Thiago, Marcio, Dihh... Jag beundrar er
och uppskattar det ni har gjort för ståuppscenen.
Fortsätt göra det du gör. Jag följer dig på Youtube, Instagram...
...och Facebook.
Fortsätt med det du gör.
Jag ska fortsätta att vara ett fan. Hälsa din mor. "
Det är aldrig så. Det är snarare: "Skitskalle. Var är din farsa?"
Det är alltid nån oförskämd.
Det är alltid nån väldigt oförskämd.
Häromdagen vevade en kille ner rutan och ropade:
"Jag vet att nån slickade ditt rövhål!"
Jag var i stan och folk stirrade på mig.
Jag kunde inte säga nåt, för det har blivit slickat.
Jag sa: "Du fick mig!"
"Fortsätt med det!" "Ja, jag låter dem slicka!"
"Tjena."
Och han vevade upp rutan.
Har ni haft en sån bil? Man börjar skaka.
Rutan går att veva ner men är svår att veva upp.
Har ni nånsin haft en bil...
Man lånar ut den till en vän, han vevar ner rutan och man bara: "Nej!"
Man behöver vara två för att kunna veva upp.
Den ena hanterar fönsterveven, den andra pressar...
Man kan inte bli mer pank än så.
Har ni haft en sån bil?
Vid vägtullen
öppnar man dörren och betalar härifrån.
Personen inuti kollar på en dömande,
precis som man vill köra den där skrotbilen.
Vindrutetorkarna rör sig inte ens, de bara...
"Skit i det. Jag gör det själv." Man hämtar fönsterskrapan.
Den i framsätet säger: "Du borde nog byta ut gummit."
Jaså? Det menar du inte?
Har ni haft en sån bil?
Den är så gammal att bältet inte går tillbaka.
Man säger till sin passagerare:
"Knyt det runt halsen, vi kommer dö ändå."
Handtaget på insidan är trasigt
så man måste veva ner rutan för att öppna dörren.
Man är en gentleman mot sig själv.
"Jag öppnar åt dig."
Har ni haft en sån bil?
Hursomhelst. Det är kul att bli igenkänd,
men jag vet att jag är mer okänd än känd.
För vi lever i bubblor.
Ett begränsat antal människor känner till en. Förr i tiden var kändisar
kända på riktigt.
Teve var det enda mediet som fanns,
så för att bli känd måste man vara på Globo.
Man måste vara på SBT, på Record.
Glöm det, ingen på Record är känd.
Såvida man inte är en demon eller en pastor.
Ibland är det samma person. Pastor Valdomiro. Det är...
...som en religiös nöjespark.
Är det inte rätt ironiskt
hur Valdomiro erbjuder att hela folk när han själv haltar?
Han bara: "Jag ska hela dig!"
Det är toppen.
Vi lever i en lycklig tid. Jag bor med Thiago Ventura.
Vi har en komedigrupp och reser runt i Brasilien.
I år blev alla våra shower slutsålda.
Vi har gjort komedi i tio år och i nio år var det tomt.
Folk dök upp det här året, och det är mycket roligare när ni gör det.
Mycket roligare. Vi har pratat mycket om att förbli jordnära
och förstå att det är flyktigt.
Om två år kommer andra komiker att vara på uppgång
och vi fortsätter göra stand-up.
Men det finns inget bättre som komiker, som artist,
att ställa sig på en scen och se det här.
Det finns inget bättre och mer givande...
Ingen demagogi här.
Det finns inget finare...
...än att gå upp på en scen, se det här och tänka:
"Jävlar, se hur mycket pengar jag tjänar."
Några undrar: "Så det handlar bara om pengar?"
Jag skojar bara. Självklart inte. Det handlar om gratis mat och brudar.
Skojar bara.
Vet ni varför jag gillar det skämtet? För det finns två typer panka människor.
Den häftiga killen som säger: "Skitstövel!
Tjänar du riktiga pengar? Ge mig en motorcykel! "
Den griniga killen säger: "Jag gillar inte det skämtet."
Ibland är vi den här personen.
Var inte grinig. Det är illa nog att vara pank.
Det är vidrigt att vara både grinig och pank.
Ibland, vi...
Vi beter oss som riktiga svin utan att märka det.
Till exempel... Alla har gjort det.
När en vän, en kusin, en kvinna som står en nära
börjar tjäna mer pengar, kommer hem sent,
träffar nya människor, nya vänner,
postar resebilder på Instagram, nya kläder.
Man tänker aldrig: "Hon jobbar hårt. Hon har blivit befordrad.
Hon bevisar att kvinnor är lika bra som män."
Klart att de är.
Det första man tänker: "Har hon börjat hora?"
Ibland har hon inte det.
Men vem vet?
Jag skulle inte klandra henne.
Vi måste stötta fattiga människor.
När fattiga tjänar pengar är det pengar.
För rika är det "mer".
För fattiga är det "pengar".
Ni har väl läst om rikt folk som förlorade allt
och tog livet av sig?
När fattiga människor som inte har nåt
tjänar en massa pengar och förlorar allt säger de: "Jaha...
Jag köpte några bilar, knullade några horor.
De sa att yoghurtglass var lönsamt, så jag investerade."
För fattiga är det pengar.
När nån pank vinner på lotto tror de att de aldrig behöver jobba igen.
De får pengarna och tänker: "Jag ska aldrig jobba igen."
Spola fram tre år och han kör Uber.
De fattiga kallar det "pengar". De rika kallar det "mer".
Det är bara mer pengar. När rika hittar kontanter
i fickan säger de: "Hejsan, Benjamin."
Har ni sett en pank kille hitta pengar?
Några vrider på sig. "Fan..."
De kollar i fickorna: "Man vet aldrig..."
När en pank kille hittar pengar i fickan: "Brorsan!
Från ingenstans, Gud?
Den här gåvan... Jag är inte värdig så många välsignelser.
Halleluja!
Jag är inte... Åh!
Titta.
Tack, Gud."
Han tar fram två realer. Han säger: "Ja, för fan!"
Han hade ingenting, nu är han två realer mindre pank.
Ju fattigare man är, desto mer värdesätter man sina pengar.
Man vet att nån brukade vara fattig, inte när de köper en bil eller ett hus,
utan när de börjar tjäna pengar och det första de säger är:
"Med mat finns det inget lidande!"
Killen brukade aldrig ha mat. Nu säger han: Jag vill ha fyra mistura!"
Vet du vad mistura är, grattis. Du är pank som fan.
Om du fattar,
då är den här föreställningen för dig.
För er rika, mistura är...
Jag ska försöka förklara.
-Allt som inte är ris eller bönor... -Kallas för mistura.
Ni fattiga här framme...
Ju fattigare man är desto mer värdesätter man pengar.
Jag vet det för jag växte upp...
Min ensamstående mamma uppfostrade oss på 400 realer i månaden. Tre ungar.
Vi var så fattiga att fattiga människor tyckte synd om oss.
"Vi är inte lika fattiga som dem!"
Jag frågade min mamma...
Jag hörde saker som bara fattiga hör.
"Jag är så pank att jag inte har råd att skita på busstationen."
Jag hatar det där.
"En offentlig toalett."
Vi gick nästan aldrig ut.
"Mamma, kan jag få det?" "Jag kan inte skita ut pengar."
Tills jag var 13 trodde jag att mamma betalade allt med röven.
"Debit eller kredit?" "Min mammas röv.
Tuttarna i förskott och röven på avbetalning.
Hennes rövkort. Du kan dra det.
Hon var tvungen att dra,
men hon kommer strax tillbaka för att dra över dig."
Mödrarna i publiken: "Jag har aldrig betalat med röven!"
Jag menar inte bokstavligen!
"Bajsa på busstationen." Jag hatar det.
Första gången jag tjänade pengar var jag 16 år.
De första pengarna jag tjänade.
De frågade: "Vad ska du göra för dem?"
Åkte direkt till närmsta busstation och lade en enorm kabel.
Bästa känslan nånsin. "Så här känns det att vara rik."
Ni anar inte hur fattiga vi var.
Ibland när jag pratar med mamma
säger hon: "Jag saknar den gamla goda tiden."
Jag vill slå henne i ansiktet.
Ni fattar inte hur panka vi var.
Min lillebror bor i Portugal.
Storebror bor i Arraial do Cabo. Han flyttade dit för längesen.
Han är fantastisk, jag älskar honom. Han tillverkar tryckkokare av läskburkar.
Han gör askfat av ölburkar. Man kan inte ens se att det är handgjort.
Jag skämtar om honom för han har inget internet. En hippie.
Han ser inte det här.
Min lillebror har bott i Lissabon
i fyra månader.
Jag betalade för hans biljett. Jag hjälper honom.
Man borde göra det när man lite pengar
och ens bror mordhotas. Han...
Mamma hatar det skämtet.
"De kommer se det på Netflix och åka efter honom!"
Det är sant.
Han bor där.
När mamma och jag släppte av honom på flygplatsen
började hon gråta.
Jag gav henne en kram. Jag sa: "Slappna av, det är ingen lång flygresa."
Hon tittade på mig. "Jag saknar tiden när Jean var nyfödd."
När han var nyfödd var vi som fattigast.
Jag trodde inte att vi kunde bli fattigare, men...
Min mamma var så driven.
Bara himlen för fattigt folk satte gränser för henne.
Vi var riktigt panka.
"Saknar den tiden."
Jag blev arg. "Jag ska berätta en historia så du inte saknar den tiden.
Jag ska berätta för er också. När min bror var ett år...
När han var ett år gammal fick vi slut på mjölk en gång.
Och med "en gång" menar jag "ofta".
När jag säger "en gång" tänker fattigt folk i publiken: "Gulligt."
Fattiga tävlar om att vara fattigast. En säger: "En gång?"
Den andra säger: "Vad är mjölk?" De är alltid…
Men den här gången var mjölken slut.
Min mor jobbade.
Hon gjorde sitt bästa för att ge oss allt vi behövde.
Vi hade oftast inte det. Men hon försökte.
Hon jobbade från sju på morgonen till midnatt.
Hon lämnade alltid en lista på sysslor så vi hade nåt att göra.
Min lillebror var ett, jag var åtta och min storebror var femton.
Jag tog hand om min lillebror, lagade mat och städade.
Min storebror hade nått den åldern då fattiga ungar drar hemifrån
och röker gräs. Så...
...han gjorde sin grej.
Den här dagen hade vi slut på mjölk och min lillebror började gråta.
Jag fick panik för jag visste inte varför han grät.
Ju desperatare jag blev, desto mer grät han.
Jag kom på att han var hungrig, men det fanns ingen mjölk.
Han grät och grät och jag blev mer desperat.
Jag kunde inte ringa mamma, för mobiltelefoner fanns inte.
De gjorde det, men om nåt var dyrt sa mamma att det inte fanns.
"Får jag en kaka?"
"Det finns inget sådant.
Såvida jag inte har en i röven."
Jag kunde inte ringa mamma, men jag blev så desperat
att jag gjorde te på citronmeliss till honom.
Ja.
Citronmeliss, ogräset som växer på fattiga människors bakgårdar.
Jag visste inte att det är som ett naturligt lugnande medel.
Det stod inte nånstans.
"Var försiktig så du inte överdoserar barn."
Han sov som en stock.
Bebisen däckade totalt.
När han vaknade var han åtta år. "Vad har jag missat?"
Han drack det klockan 09.40, mamma kom hem 00.40.
När hon kom hem hade han sovit i över 15 timmar.
Hon lyfte upp honom och han hade blivit slime.
Det här var hans huvud. Han smälte.
Mamma sa: "Du dödade honom!"
"Nej!" Hon skakade honom. Det hände ingenting.
"Mamma, han är inte död." Hon slog honom. "Titta, Afonso!"
"Jag dödade honom inte. Han var hungrig."
Hon sa: "Dog han av hunger?"
"Nej, han var hungrig, så jag gav honom citronmelisste."
"Du gjorde vad?" "Två flaskor."
Hon sa: "Är du galen?"
"Han somnade innan den tredje."
Jag visste inte vad jag skulle göra.
Jag minns att hon chockades så svårt
att nåt förändrades den dagen.
Nåt klickade i hennes huvud.
Efter det
gav hon honom citronmelisste hela tiden.
Ungen sov som en stock.
Nu för tiden går det rätt bra för oss.
Vi var fattiga, men inte nu längre.
Mamma har ett specialbeställt kök.
Det stämmer. Det är det enda som var planerat i hela hennes liv.
Dumpad av tre makar, mamma till tre olyckor.
Tror du att hon planerade nåt?
Barn flög ut från hennes fitta.
Hon klippte av navelsträngen och fortsatte med sina sysslor.
"Jösses! En till."
I dag går det bra för oss.
Häromdagen... Kolla hur långt vi har kommit.
Vi åt frukost och jag lade märke till hur välbärgade vi är.
Jag märkte att våra bestick
matchade. Fattar ni?
Plastskaften är i samma färg. Inget som har gulnat eller gått sönder.
Vissa ser oförstående ut, andra tänker: "Du har lyckats!"
Så är det.
Har ni sett en fattig familjs bestick? Ser ut som om de har rånat olika hus.
När vi besökte vänner sa mamma: "Ta några gafflar."
Jag insåg nyligen att jag har lyckats i livet.
Jag sa: "Vi är rika, mamma." Vi kramades.
Jag besökte mamma häromdagen
och när jag öppnade ugnen... vänta...
Det stod ingen gryta full av gammal olja.
Då har man nått framgång. Pommes i färsk olja!
Lite pommes? Pang! Färsk olja.
Nu smakar pommesen inte längre som fisk.
Fattigt folks pommes
borde kallas napolitanska pommes. Den har tre smaker.
Det är trans-pommes. Född potatis men känner sig som kött.
Jag minns när jag var liten. Jag sa: "Mamma,
en dag kommer jag tjäna stora pengar."
"Afonso, håll käften och diska." "Men...
...jag ska tjäna så mycket pengar att jag aldrig behöver diska igen.
"Tills dess kan du hålla truten och diska."
"Jag ska tjäna pengar så vi inte är fattiga längre."
"Afonso, lyssna på din mamma.
Oavsett hur mycket du tjänar kommer du alltid vara fattig."
"Varför?" "Afonso, lyssna.
Om du nånsin har varit riktig fattig..."
-"Kvarstår fattigdomen i hjärtat." -Jävlarna kan inte låta bli.
Varje gång jag gör det här...
...kan de inte låta bli att säga det.
Det är otroligt.
Ibland vill man inte, men det är starkare än en själv.
"Om du nånsin har varit riktigt fattig..."
Vi måste kräkas upp det.
Jag sa det en gång och en stum kille i hörnet...
Det var ett mirakel.
"Om du nånsin..."
Jag förstod inte det talesättet
förrän förra januari, i 30 års ålder.
"Om du nånsin har varit riktig fattig..."
Jag åkte till New York för att besöka Times Square.
Det var en av de bästa stunderna i mitt liv.
Det är jag som borde applådera, för ni sponsrade det.
Den första filmen jag såg på bio
var Tobey Maguires Spindelmannen. Det är den bästa, från 2001.
2001 kollade jag på den bästa Spindelmannen-filmen som nånsin gjorts.
När jag kom dit, som ung pojke,
var jag så besatt. Den stora duken....
De filmade scener på Times Square, och jag tänkte:
"En dag ska jag åka dit."
I januari åkte jag med Thiago Ventura. Det var ett stort ögonblick.
När vi kom dit var det tre minusgrader. Thiago darrade av köld.
Jag kommer från Curitiba, så jag var okej.
Thiago frös. "Brorsan, jag vet inte.
Min kuk är borta. Den måste ha fastnat i tullen."
"Va?" Han sa: "Kalla mig herr Vintersnopp."
Det var kallt. Han sa: "Vi går till hotellet."
"Vi går till Times Square." "Men jag fryser ihjäl!"
Jag sa: "Nej, Thiago.
Vi går till Times Square."
"Okej, då."
Det var en av de lyckligaste stunderna i mitt liv.
Vi kom dit klockan tre på morgonen, det snöade...
Det var en väldigt lovande dag.
Jag och Thiago började gråta.
För det var en dröm som blev sann för mitt 14-åriga jag.
Jag tog in synen medan jag kramade Thiago och det enda jag kunde tänka var:
"Elräkningen måste vara svindyr."
Då förstod jag vad mamma menade.
"Om du nånsin varit riktigt fattig..."
Jag kramade Thiago. "Fy fan!"
"Galet!"
"Det måste vara så dyrt!"
Han sa: "Fan, vad du är dum."
"Varför då?" "De stjäl från grannen."
Häng alltid med nån som är fattigare än du.
Då fattade jag varför fattigdom kvarstår i hjärtat.
Oavsett hur mycket man tjänar,
om man har varit riktigt fattig kvarstår fattigdomen i hjärtat.
Fattigdom är inte helheten, det är detaljerna.
Fattigdom är inte makro, utan mikro.
Fattigt folk är precis som rikt folk, fast fattiga.
Det är sant. Fattigdom ser man i detaljerna.
Det är där man ser det.
Skicka en "vanlig" person till månen och tillbaka.
Personen intervjuas efter resan. "Hur var det?"
De skulle säga: "Det var det mest fantastiska jag nånsin upplevt.
Jag kommer aldrig uppleva nåt liknande.
Därifrån kunde jag se hur små vi är i detta evigt expanderande universum.
Varje gång jag klagar... Jag borde vara tacksam för att jag är här.
När jag lämnar denna jord kommer planeten fortsätta snurra.
Så jag borde vara tacksam och göra mitt bästa
för att sätta min prägel."
Det är en vanlig person. Skicka en fattig person till månen.
När de kommer tillbaka säger de: "Det är inte värt det."
"Vad menar du?"
"Det kostar för mycket bränsle."
Det är detaljerna.
Oavsett hur mycket pengar man tjänar, fattigdom kvarstår i hjärtat.
Man har alltid en fattig själ.
Det kommer alltid att finnas en sovande Wesley här nere.
En Míriam... Míriam är ett fattigt flicknamn.
Fattigt och religiöst. Míriam är religiös.
De föds redo att predika, med sina långa kjolar och frimurar-makar.
Det är Míriams standardutrustning. Direkt från fabriken.
Vissa kommer ihåg...
"Fan, Míriam är en hängiven kristen!"
Det är detaljerna.
Har ni sett Exorcisten?
Barnet är inte djävulen.
Men ibland är hon det. Har ni sett den?
Hon är sju eller åtta, hon är inte ond. Men ibland säger hon: "Jag ska döda dig!"
Ibland är hon djävulen. Inte alltid, men ibland.
Precis som den före detta fattiga snubben.
Ibland...
...försäger han sig.
"Extrapris."
"Storpack."
Han frågar servitrisen: "Är det gratis påfyllning?
Har ni nåt erbjudande?"
Fattigdom är detaljerna.
Det är mikro.
Hur kan man se det?
Föreställ er att två personer står sida vid sida.
De har lika mycket pengar,
är i samma ålder, samma kön.
De är identiska och de är lika rika,
men en brukade vara fattig.
Hur vet man vilken det är?
Bara observera dem när de står där.
Fem minuter senare kommer den som aldrig varit fattig stå normalt.
Den fattiga personen står så här.
Det är en fattig persons handbroms.
Ena minuten står han så här, andra minuten så här.
Snart snackar han skit om folk. "Såg du att Jackie har blivit på smällen?"
Det är detaljerna. Vissa saker tar fram ens inre fattiglapp.
Hotellets frukostbuffé. Herregud...
Wesley börjar ryta.
"Det finns papaya", säger han.
"Det finns papaya!"
Hemma ruttnar papayan. Men hotell-papaya är...
"Det är bra för avföringen, ät.
Mums, melon. Ta lite druvor.
Ägg, korv, honung.
Vänta, är det tapioka?
Ta några bananer till senare."
Fattigt folk äter allt de kan.
Oavsett vad som händer.
Stället kanske brinner.
"Hotellet brinner, evakuera byggnaden."
"Fan, klockan är snart tio! Ta lite flingor!"
Han kommer tillbaka. Flingor i handen, kroppen brinner. "Rädda Flingorna!
Jag måste gå tillbaka!"
"Är din son där inne?" "Nej!
Jag såg yoghurt! "
De fattiga äter allt de kan oavsett om det smakar gott eller inte.
Jag har bott på hemska hotell.
En gång ringde jag receptionen och bad om en handduk.
De sa: "Den hänger på klädlinan."
Jag svarade: "Kan du hålla min hund?"
Jag hämtade handduken och hon sa: "Ta in allt, det kommer att regna."
Med alla klädnypor.
Bar de rena kläderna som ett lik.
Förresten, inget förvrider skallen på fattigt folk lika mycket som:
"Finns det liv efter döden? Finns Gud?"
Ingen av de här frågorna är lika omtumlande som
på en kall dag, halv sju på morgonen,
gå fram till klädstrecket, röra vid en skjorta och undra:
"Är den blöt eller kall?"
Killen gnider underkläder mot ansiktet halv sju på morgonen.
Känner om den har feber.
Han litar aldrig på sig själv.
"Mamma, är den blöt eller kall?" Hon stoppar in den mellan tuttarna.
"Den är bara kall."
Man tar på sig den och säger: "Den var blöt, mamma!"
Jag missar aldrig en hotellfrukost.
Aldrig. Jag bor på hotell sex dagar i veckan.
Jag äter alltid frukost,
men jag vill inte.
Jag svär. Aldrig.
Jag stänger av mobilen... Föreställningarna slutar sent,
folk ringer, man är uppspelt,
runkar, går och lägger sig...
...klockan sex, frukosten är vid tio. Det skulle vara bättre att sova ut,
äta lunch, och prestera bättre på kvällen.
Så jag stänger av mobilen, hänger upp "Stör ej"-skylten,
och tänker: "Jag ska inte vakna.
Skit i det. Jag ska inte äta frukost!"
Kvart i tio hör jag: "Vakna!
Ska du inte äta frukost?"
"Dra åt helvete!
Jag är vän med Juca. Han spöar upp dig."
"Vem är du?"
"Jag är här.
Wesley."
"Men jag är inte hungrig!" "Det handlar inte om hunger.
Det är gratis."
Då...
Då går vi.
Fattigdom är inte helheten,
det är detaljerna.
Vissa saker tar fram ens inre fattiglapp.
Häromdagen gick jag på en dejt med den hetaste tjejen jag nånsin sett.
Vem vet varför hon ville dejta mig.
Det här var rätt länge sen.
Vi gick på middag, tog en promenad efter.
Hon sa: "Vi åker hem till dig."
Jag sa: "Javisst." Det var oväntat.
Vi åkte tillbaka. Det var en kall dag. Hon gick till sovrummet, jag gick på toa.
När jag gick in i sovrummet
låg den vackraste, hetaste tjejen jag nånsin sett i min säng.
Jag satte mig i min fåtölj.
Hon stirrade på mig, jag stirrade på henne.
Hon stirrade på mig
med sitt vackra ansikte, jag stirrade på henne med mitt ansikte.
Hon stirrade på mig, jag stirrade på henne.
Och det enda jag kunde tänka var:
"Ska hon sova i sina utomhuskläder?"
Jag tänkte aldrig: "Jag ska knulla den här snyggingen."
Det var Wesley som sa: "Det är så respektlöst!"
Fattigt folk har programmerats av sina mödrar
angående kläder. Utomhuskläder...
Det finns en hierarki. Utomhuskläder,
mindre fina utomhuskläder,
kyrk-kläder, moster-kommer-på-besök-kläder,
hemma-kläder, brorsans hemma-kläder,
mammas hemma-kläder. Om man är riktigt fattig
kommer modern klippa sönder kläderna till trasor.
Man bajsar och inser att man trampar på en gammal t-shirt.
"Jag tog första nattvarden i den här...
Mamma, t-shirten har mottagit Kristu kropp och blod!"
Jag har fortfarande en separat hög för utomhuskläder
som är mycket mindre än högen för inomhuskläder. Ni tänker:
"Inomhus-kläder är dåligt inflytande!
Om jag ser er tillsammans ska du få se på fan!"
Vissa skjortor är så använda att när man tittar på dem säger de: "Inte igen!
Välj en annan, din jävel!"
Man letar efter dem i garderoben och de gömmer sig. "Tysta!"
"Herr Linne, säg inte att jag är här!
Jag är så utmattad. Se hur sliten min nacke är!
Han tar inte av sig mig. Han tror att jag är en jävla tatuering!
Vet du hur mitt liv ser ut?
Från tvätt till torkställning,
från torkställning till kropp, från kropp till tvätt.
Han stryker mig inte ens. 'Skrynklorna försvinner.'
Nej, det gör de inte!
Skratta inte, herr Shorts. Du är inte använd!"
Vet ni vem som måste känna sig rejält förvirrad? Herr Mysbyxor.
Han skulle bara användas inomhus, men helt plötsligt...
...tog hans karriär fart.
Han blev en influencer, går på nattklubb.
"Herregud, vad gör jag här?"
Jag tror att kläder pratar i garderoben.
"Fan, tjejen, du är tre månader från pensionen."
"Jag har redan överlämnats till mamman."
"Har ni hört om fröken Jeans?"
"Vadå?" "Hon blev till shorts."
Hur som helst. Jag började klä av mig inför tjejen
för att uppmuntra henne att klä av sig.
"Kolla vad jag gör med mina utomhuskläder."
Hon blinkade inte ens. "Dina kläder, dina regler."
Lade dem i utomhushögen, tog på mig inomhuskläder,
tvättade kuken i handfatet...
Vadå? Precis som ni inte vet att vi gör det.
Dra åt helvete.
T-shirten är blöt...
Kom igen, tjejer.
Om en kille inte dyker upp med en blöt t-shirt innan ni har sex
så råder det inga tvivel.
Antingen tvättade han inte sin kuk,
eller så är han väldigt erfaren och höll upp tröjan.
Det är nåt som bara livet kan lära en.
Några unga killar tittar på mig: "Lägg av!"
Fan ta er, tjejer. Precis som om ni inte tvättar fittan i handfatet.
Inte?
Jaså?
Det måste vara som
när man tvättade i sjön förr i tiden.
Fittan måste bli förskräckt av det kalla vattnet. "Rosana!
Rosana, jag drunknar!
Jag kanske luktar fisk, men jag kan inte simma!"
Hur som helst...
När jag kom tebaks från badrummet...
Undrar hur undertextaren kommer översätta "tebaks".
"Tebaks"?
Varsågod, undertextaren. "Tebaks" betyder "tillbaka".
När jag öppnar dörren och går in i sovrummet
ligger den vackraste, hetaste tjejen jag nånsin sett
i min säng i stringtrosor...
...och i min utomhus-tröja.
Jag går in i sovrummet: "Oj!"
"Gillar du vad du ser?"
Jag sa: "Självklart, jag köpte den."
"Den är fin på mig, visst?"
"Den är finare när du inte har den på dig."
"Va?"
Jag sa: "Ha-ha-ha."
"Jag ska sova i den." Jag sa: "Fan heller."
Hon sa: "Va?"
Jag sa: "Du kommer inte vara bekväm."
Jag öppnade garderoben och började plocka upp tröjor från inomhushögen.
"Vad sägs om den här, full av hål och superbekväm?"
"Nej". Jag sa: "Du kan inte säga nej till den här.
Det är så skön, från NASA."
"Nej". "Vad sägs om den här trasan jag stal från en uteliggare?"
"Nej. Varför? Gillar du den här?"
"Ja, den är fin."
"Du kan du komma och slita av mig den."
Jag blev yr och satte mig på sängen.
Hon försökte kyssa min nacke, jag avisade henne.
"Jag känner inte för det. Jag mår inte bra."
Hon gned sin fitta mot min arm. Jag sa: "Kan du sluta?
Lämna mig ifred."
Hon försökte ta min kuk. Jag sa: "Du!
Nej betyder nej. Visa lite respekt."
Hon sa: "Du är så konstig."
"Det är konstigare att sova i utomhuskläder."
Hon sa...
Hon klädde på sig och sa: "Vet du vad? Fan ta dig. Jag drar."
Jag sa: "Ha det bra."
Fattigdom är ärftligt. Min mamma gav det till mig.
Jag har en fattiglapps tankesätt tack vare mamma.
Hennes gener... Det är grundläggande matte:
Fattig kuk plus fattig fitta är lika med fattigt barn.
Fattig kuk plus rik fitta; barnet kan bli rikt
för mamman har stort inflytande.
Rik kuk plus fattig fitta;
då beror det på kuken.
Om han säger: "Jag måste gå och köpa cigaretter", då...
Mamma har alltid varit fattig.
I dag har vi det dock bra ställt.
Den största segern i mitt liv är att jag kan försörja min mamma.
Det gör mig lycklig.
Jag jobbar hårt. Era pengar har hjälpt mycket.
Jag är så glad att jag kunde ge mamma ett strandhus.
Hon har alltid drömt om att ha ett.
"Jag skulle ge allt för ett strandhus." Sen jag var liten har hon sagt:
"Jag älskar stranden, Afonso, för jag är vattuman."
"Du är fattigman, det är därför."
"Jag var en fisk i mitt förra liv." "Det förklarar varför ditt minne suger."
"En dag kommer din gamla mamma
hänga i sitt strandhus iklädd bikini." Jag sa:
"Då kommer jag inte på besök. Inte om du har på dig bikini."
"Min dröm..."
Hon sa alltid det här.
Men när hennes barn hoppade av skolan
i sjuan och åttan... Men jag gick ut högstadiet...
När vi blev dummare övergav hon sin dröm för att försörja oss.
Därför var det en stor glädje att ge henne ett strandhus.
Min producent hjälpte mig.
Vi åkte till en strand i Santa Catarina och såg det värsta, billigaste huset...
Det jag hade råd med.
Jag köpte huset.
Jag tog foton, lagfartsbeviset, nycklarna...
Fattigt folk känner att de äger nåt först när allt är klart.
Om det inte står i deras namn är det inte deras.
Så när jag hade allt sa jag: "Tiden är inne."
Jag tog fotografierna, nycklarna, lagfarten och lade allt i en låda.
Vi är inte särskilt känslosamma, för mamma hade inte tid för det.
Och jag ville hellre ha lasagne än en kram.
Om nån köper en pizza till mig säger jag: "Älskar dig också."
Vi satte oss ner.
Jag gav henne lådan som jag hade knutit en rosett om,
hon tittade på mig och sa:
"Om detta är ett spratt får du en fet smäll."
Att ha en fattig mor är som att adoptera en vanvårdad hund:
den litar aldrig riktigt på dig. "Vad har du nu hittat på?"
Jag sa: "Öppna den, mamma."
"Är det ett spratt..."
"Tänk om det är en snopp?" "Va?"
"En snopp."
"Varför skulle jag ge dig en dildo?"
Hon sa: "Jag har sett dildo-sprattet.
Personen öppnar lådan och träffas av en dildo."
Jag sa: "Vem följer du som delar dildo-spratt?"
Hon sa: "Folk. Är det är en dildo ska jag smiska dig med den.
"Va?" "Dildon kommer ge dig en omgång!"
Jag sa: "Lugn!
Sluta prata om kukar.
Mamma, öppna den bara."
Hon öppnade den försiktigt eftersom hon var rädd att hitta en dildo.
Hon såg nyckeln, lagfarten och ett fotografi.
Hon sa: "Vad är det här?"
"Strandhuset du ville ha."
Det var då mamma började gråta.
Den tuffaste personen jag känner
bröt ihop framför mig. Hon storgrät. Jag kunde inte tro det.
Min mamma... Citronmelisste...
Min mamma cyklade till jobbet när det var tre minusgrader. Fattar ni?
Man stiger av cykeln men...
Rövhålet stannar kvar på sadeln.
Den tuffaste kvinnan jag nånsin träffat bröt ihop framför mig. Jag förstod inte.
När hon grät och grät förstod jag.
Jag började förstå.
Föreställ er att kämpa som helvete för att uppfostra tre barn.
Ni hade en dröm som försvann för att ge plats åt andra prioriteringar,
och en dag besannar era barn den drömmen.
Med "barn" menar jag mig. Mina bröder gjorde inget.
Barn, dvs Afonso Padilha.
Afonso besannade hennes dröm.
Hon grät av stolthet för att ha gjort ett bra jobb.
Hon fortsätter gråta. Jag stirrar på henne.
Det var fyra år sen, men jag får fortfarande gåshud.
Det var så rörande. Jag glömmer aldrig vad hon sa.
"Är det betalt?"
Jag tänkte: "Vilken jävla skitstövel.
Jag borde ha gett henne en dildo."
Mamma är den mest otroliga människan jag nånsin träffat,
för hon har alltid varit fattig... Det var inte mitt fel.
...och hon har alltid hjälpt andra människor. Alltid varit osjälvisk.
Hon sa alltid: "Vi måste hjälpa till. Gud belönar oss tvåfaldigt."
Då sa jag: "Fattig plus fattig är lika med dubbelt så fattig."
"Dela med dig, och en dag kommer Gud belöna dig tvåfaldigt."
Hon lärde mig det.
Under den första veckan i december
samlade mamma alla barnen. Lincoln, Jean och jag
och hon sa: "Vi ska skänka era fulaste kläder."
Jag sa: "Alla mina kläder är fula!
Blunda, sträck in handen i garderoben och ta vad som helst.
Varsågod och ta det här skräpet.
Ge inte bort dina, för ingen kommer vilja ha dem."
Då gav hon mig stryk och jag gjorde som jag blivit tillsagd.
"Mamma, den här t-shirten...
...är den fin eller ful? Jag kommer inte ihåg.
En parentes i historien:
Minns ni när er mamma gav er smisk
och fick er att göra saker gråtandes?
Man sopade framför huset: "Jag förstår inte varför mamma..."
Till alla mammor: det spelar ingen roll om ditt barn har gjort fel.
När de har fått smisk blir de den mest förorättade personen i världen.
De bara: "Jag gjorde inget..."
Mumlade i slowmotion: "Men jag..."
"Jag var bara..."
Minns ni när vi fick smisk för att vi skulle diska?
Man grät och mumlade som om man pratade med en låtsaskompis.
"Jag spelade bara...
Jag spelade bara videospel."
Mamma sa: "Gå och diska."
Jag sa: "Vänta, mamma!
Jag ska bara slå sista bossen."
Hon sa: "Jag är den stora bossen...
...och jag säger...
...att du ska gå...
...och diska."
Då sa jag: "Men mamma,
jag ska bara spara."
"Hon sa: "Du är oduglig på att spara."
Jag sa: "Jag menar spara spelet."
Och hon sa: "Diska."
Jag sa: "Låt mig bara dö först."
Hon sa: "Dör du så dödar jag dig."
Jag sa: "Mamma..." Hon sa: "Jag...
...säger det inte...
...en gång till."
Sen kom hon och slog mig med joysticken.
Jag gråter faktiskt. Sorgliga minnen.
En överväldigande brist på tillgivenhet.
Minns ni när man sa: "Jag ska rymma!
Jag bad inte om att bli född!"
Det är en klassiker.
"Jag bad inte om att bli född!"
Mamma hade alltid ett svar.
Hon kanske var en mamma i sitt förra liv.
Det var imponerande. "Jag ska rymma!" "Ta med dig dina bröder!"
"Jag bad inte om att bli född!"
"Jag ville inte att du skulle bli född."
En gång sa jag:
"Jag...
...vill dö."
Hon svarade snabbt:
"Diska innan du dör.
Sluta gråt, annars smiskar jag hårdare."
Man spolar tillbaka gråtbandet.
Min mamma sa till min lillebror Jean:
"Sluta gråta, annars får du smisk." Han fick nåt tekniskt fel. "Nej..."
Min storebror härmade en motorcykel.
Jag började asgarva.
Han sa: "Sluta!
Sluta!
Sluta..." Mamma sa: "Alla tre ska få smisk!"
Jag bara...
Hur som helst, det var parentesen.
Mamma samlade ihop oss tre...
och bad oss välja våra sämsta kläder. Vi gav dem till henne,
hon skänkte dem till kyrkan... Hon har alltid varit en hängiven katolik.
Hon gav pengar den evangeliska kyrkan,
utförde voodoo-ritualer och tände ljus för säkerhets skull.
Hon tog inga risker.
Hon var på den säkra sidan.
Hon gav kläderna till katolska kyrkan varje år den första veckan i december.
I den tredje veckan, julveckan,
donerade kyrkan kläderna till behövande familjer.
Vilken liten värld vi lever i.
Första veckan i december gav vi bort dem
och två veckor senare fick vi tillbaka dem.
"Den ser precis ut som tröjan jag gav bort."
Gud belönar oss. Jag fick den här och en ännu värre.
En gång... Jag trodde att...
Alla har pinsamma historier om sina föräldrar från när man var liten.
Jag trodde att sånt skulle upphöra när jag blev äldre.
I december förra året...
...tog jag min mamma på semester i Caldas Novas, Rio Quente.
Jag tog mamma till Hot Park, ett fint hotell.
Mammas första tjusiga hotell.
Hon bajsade i mörkret för hon visste inte hur nyckelkortet funkade.
Jag var tyst när städerskan sa:
"Rose, nån har skitit på golvet i rum 108 igen."
Jag bara: "Säg inget!"
Hon sa: "Afonso, hur bajsar du i mörkret?"
"Jag är van vid att bo på hotell."
"Jag bajsade i handfatet i morse."
Jag reste med mamma och moster. Moster visste hur det funkar.
Mamma gjorde inte det. Jag glömde att visa henne.
Fattigt folk behöver guidas på hotell.
"Använd nyckelkortet för att tända lampan. För att ta en dusch
vrider du inte om kranratten helt. Det beror på årstiden.
"Finns det inte vatten hela tiden?"
"Du måste balansera mängden varmt och kallt vatten
så du får en bra temperatur.
Och ser du den där grejen?"
"Dvärgkylen?" "Det kallas för minibar.
Gå inte i närheten av den.
Inte ens om de säger: 'Vi har kidnappat din son.
Ge oss läsken i...' Gör det inte. Låt dem mörda mig.
Håll dig borta från minibaren. En chokladmjölk kostar oss vår bil."
Jag glömde att förklara. Jag reste med henne och moster Cida.
Jag hade rum 101,
mamma hade rum 108
och moster Cida hade...
Skit i henne, hon spelar ingen roll.
Hon var inte närvarande. Precis som min pappa.
Hon existerar men deltog inte.
Så vi hade var sitt rum.
Jag var på mitt rum i en halvtimme. Hotellet var toppen.
Plötsligt hör jag: "Aj!"
Jag blev rädd. "Aj!"
Jag bad receptionen att ringa till rum 108.
De ringde, mamma svarade. "Är du okej?"
Hon sa: "Såg du hur mycket en vattenflaska kostar?"
Jag sa: "Är det dyrt?" "Det är halva vår vattenräkning."
"Så dyrt?"
"Man kan tvätta uppfarten i tre veckor med den här flaskan."
"Överdriv inte." "Det gör jag inte."
"Du kan dricka en flaska."
"Jag kan inte skita ut pengar."
Jag sa: "Var inte dum. Du vet att jag jobbar.
Du har gjort så mycket för oss, du förtjänar det.
Det minsta jag kan göra är att göra livet bekvämt för dig."
Hon sa: "Såg du hur mycket en flaska vatten kostar?"
"Jag bryr mig inte, jag betalar."
"Langar du knark?" "Va?"
"Jag vägrar dricka det.
Kroppen kan stöta bort vattnet och jag dör."
"Drick från kranen då."
"Det är snuskigt."
"Så du ska vara törstig?" "Vi går till affären."
Hon tvingade oss att gå till affären.
Vi är på en kurort med varma källor som Gud har värmt upp för oss.
"Visst, vi går. När vi kommer tillbaka lär Gud ha kylt ner vattnet av ilska."
"Kom igen, jag är törstig."
Vet ni var den närmsta mataffären låg? Andra sidan delstaten.
Vi var tvungna att checka ut först.
När vi hittade affären...
Mamma gick in, köpte vatten, kakor, Tupperware... Vet fortfarande inte varför.
"Ska du köpa Tupperware?"
"Márcia ger inte tillbaka min."
Alla fattiga har en vän som heter Márcia. Har du inte det så är du Márcia.
Då sa mamma:
"Tyst med dig." Vi gick till kassan.
Jag var glad. "Nu går vi tillbaka."
Hon började stirra på kaffet.
"Vad gör du?"
"Letar efter snabbkaffe.
Jag får huvudvärk om jag inte dricker kaffe."
Jag sa: "Du, fru Scrooge...
Vi bor på hotell. Du kan dricka kaffe hela dagen."
"Jag vill inte störa."
"Det är ett jävla hotell.
Det finns så att du inte behöver göra nåt själv."
"Jag uppfostrade dig inte till att behandla andra så!"
Hon vill inte vara till besvär.
När städerskan kom för att städa: "Det där behöver du inte göra!
Låt bli lakanet!"
Städerskan tog de blöta handdukarna. "Sluta, jag hänger upp dem!"
"Mamma..." "Jag tar dem!"
"Du är till större besvär om du ber om hett vatten.
Kaffet är förmodligen klart och redo att serveras."
"Jag ska inte be nån om nåt."
"Ska du göra det med kallt vatten?" "Nej, jag värmer vattnet i mikron."
Jag sa: "Tog du med dig en mikro hemifrån?"
"Självklart inte. Det finns en i rummet."
"Varför har du en och inte jag?"
"För att jag är din mor!" Sen gick hon.
Precis som om det var ett bra comeback. Släppte micken och drog.
Jag gick efter henne. "Be dem om det."
"Jag dricker snabbkaffe." Jag sa: "Nej!"
"Jo!" "Men det behövs inte!"
"Mamma, gör inte det."
I nästa stund är vi på väg tillbaka med snabbkaffet.
Jag var förbannad att jag gav efter.
"Varför, mamma?" "Jag vill." "Det behövs inte..."
Vi fortsatte tjafsa.
Vi kom tillbaka och gick till våra rum. Moster Cida... Skit i henne.
Jag var så arg på mamma,
men jag kan bara inte svära åt henne.
"Den jä... gamla tanten!"
Venen här börjar pulsera. "Den gamla fi.... kommer ge mig en stroke.
Jä... gamla kärr..."
En halvtimme senare håller jag fortfarande på. Jä...
Fyrtio minuter senare tänker jag att vi borde dricka kaffe ihop.
Det är ju min mamma.
Jag knackade på dörren. "Mamma?"
Hon sa: "Vill du ha kaffe, din jävel?"
"Hur visste du?" "Du kom ut från min fitta."
För mycket information.
Hon sa: "Håll tyst och fixa kaffe." Jag tog snabbkaffet
och tänkte: "Jä... gamla...
Den dumma id....."
Jag letade efter mikron medan mamma...
Jag tänkte: "Jä... dumma fi...
Helv...
Hon frågade: "Är du hög, Afonso?" "Va?"
"Du hänger nog för mycket med Thiago Ventura."
"Jag letar bara efter mikron."
"Öppna dörren, din idiot."
Jag öppnade den. "Där", sa hon.
Jag tittade på den...
...och tittade på henne för att se om hon drev med mig.
"Det här?" Hon sa: "Om det var en orm hade den bitit dig."
Jag sa: "Om det var en mikro...
...hade den bitit mig, men det är ett kassaskåp.
Kan ni föreställa er? Mamma...
...trodde att kassaskåpet var en mikro.
Hon var så här nära att låsa in snabbkaffet.
Hon låste nästan i det.
Och hon hade tryckt 1-3-0, inte 1.30, för det är ett kassaskåp.
Och hon hade väntat. Fem minuter senare hade hon trott att hon tagit sönder den.
Men hon hade inte gjort nåt. Om vattnet är dyrt kan ni ju föreställa er mikron.
Hon hade berättat på vägen hem.
"Jag tog sönder hotellets lilla mikro.
Jag sa inget, för jag tänker inte sälja mitt strandhus för att betala dem."
Fattar ni?
Tänk om jag hade klagat i receptionen.
"Varför har min mamma en mikro och inte jag?"
Som tur var gjorde jag inte det.
Men jag fick mig ett gott skratt.
När jag bryter ihop... Om mamma säger åt mig att sluta,
då skrattar jag ännu mer.
"Herregud!"
"Sluta skratta, annars får du smisk."
"Ska du slå mig med mikron?" "Sluta!
Sluta, Afonso. Sluta skratta."
Jag bara: "Herregud, du trodde att det var... Du..."
"Sluta skratta!" Och jag skrattar ännu mer
varje gång hon säger åt mig att sluta.
"Vad är poängen med att ha ett kassaskåp?"
"Man låser in sina värdesaker."
"Då hämtar jag vattnet."
Vem kan klandra henne?
Tre dagar senare åkte vi hem.
Jag hade redan checkat ut. Jag frågade mamma: "Vill du ha hjälp?"
"Jag klarar det själv."
Hon gav receptionisten sitt nyckelkort. "Har ni tagit nåt ur minibaren?"
"Så fan heller."
"En flaska vatten?"
"Bara om jag kan skita ut pengar."
"Inte ens en choklad?"
"Nej, det hade gjort mig törstig." Hon är smart.
"Hade gjort mig törstig."
"Inget? Okej då." Mamma sa: "Nix."
Killen hämtade radion. "Kontrollera rum 108."
Mamma blev som besatt. "Kallar du mig för lögnare?
Tvivlar du på mig?
Jag är fattig men ärlig. Jag har aldrig stulit, bara så du vet.
Fattiga säger "bara så du vet".
"Jag har aldrig stulit nåt. Tvivlar du på mig?"
Jag drog därifrån. "Jag är för gammal för såna här pinsamheter."
Hon skrek: "Jag har aldrig stulit.
Jag har jobbat för rika människor.
Jag städade för en förmögen politiker och jag stal aldrig nåt.
Mina barn hade ingen mistura, ingen mjölk, drack citronmelisste.
Mina pojkar är vuxna och har aldrig knarkat.
Två av dem röker på, men jag har inget med det att göra.
De är bra pojkar, jag stal aldrig..."
Killen blev illa till mods. Mamma slutade inte skrika,
moster Cida var nånstans, ingen bryr sig...
Killen sa: "Det är praxis." "Det är förtal!"
Han sa: "Frun, lugna ner dig. Jag frågade bara..."
"Du tvivlar på mig!" "Nej! Jag frågar eftersom minibaren
är gratis för Padilhas familj."
Hon reagerade precis som ni, era jävlar.
Exakt. Så fort han sa det blev hon...
Receptionisten sa: "Ja, precis."
Mamma sa: "Ge mig nyckelkortet, jag glömde nåt i rummet."
Tack så mycket, allihop. Jag heter Afonso Padilha.
Det var så kul att vara här med er här i dag.
Tack för att ni kom. Jag kan inte beskriva hur glad jag är.
Tack så mycket.
Tack för att ni kom.
Tack så mycket.
Undertexter: Ida Ströberg