Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SERIE FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
VERDENS BEDSTE KOMIKER
Lad os starte med jokene, okay?
Jeg hedder Alex Fernández, jeg er verdens bedste komiker.
Mange tak.
Ja.
Hvad er det, der er så morsomt?
Det er okay.
Da jeg sagde det, ved jeg, at nogle tænkte:
"Vent til jeg åbner Twitter.
Når jeg går herfra, hører han på mig."
Jeg ved godt, I ikke tror på mig.
Det er svært at få jer til at tro på det,
men det er mit job.
At overbevise jer, er mit job.
Det var ikke nemt.
Det startede, da jeg sagde mit job op
efter syv år på et kontor. Syv år.
Syv år.
Det er fandeme lang tid. Syv år! Det er lang tid.
Har I gjort noget i syv år, ud over at eksistere?
Det er derfor, grundskolen er seks år, det er mere end nok.
En dag var det nok, og jeg sagde til chefen:
"Chef, vi skal tale sammen. Lad os finde et konferencerum."
Vi satte os i et konferencerum, og jeg sagde ligeud:
"Chef, jeg vil..." Nej, jeg slog hende ikke.
Nej, det er kommunikation. En fra Sonora ville måske sige: "Slå hende!"
Nej, vent...
Det handler om kommunikation. Jeg sagde: "Chef,
jeg siger op. Jeg vil være komiker."
Min chef sagde to ord,
som jeg aldrig glemmer, når jeg optræder,
jeg bærer dem i mig i aften som altid.
Hun sagde: "Hold da kæft, mand!"
Damen sagde: "Hold da kæft, mand!"
Hun troede ikke på mig. Og hvorfor gjorde hun ikke det?
Jeg vidste det ikke, men to uger før, sagde en anden person op,
og han sagde, han ville være bryder.
Bare uden videre.
Min tidligere chef var de knuste drømmes brønd.
Alle smed mønter efter hende.
"Jeg vil ikke være bogholder længere, jeg vil være astronaut."
Jeg synes, det var poetisk. Jeg var fan af brydning, da jeg var barn.
Mexicansk brydning, sikke en evne til at underholde.
Jeg glemmer aldrig,
for eksempel da min bror tog mig med til Arena México for første gang.
Et skønt sted.
Hvis I ikke er fra Mexico City, skal I passe på
jeres ejendele, når I kommer, men
tag til Arena México, det er et skønt sted.
Jeg kan huske, da jeg var der. Det var ufatteligt:
"Bror,
det er her, de bor."
Jeg var så naiv og uskyldig.
Jeg havde figurerne og bryderingen. Når jeg havde leget,
lagde jeg dem nedenunder.
For mig var det der, de boede alle sammen.
Under bryderingen.
Perro Aguayo, hans kone, alle sammen lå der.
Jeg fatter ikke, den forestilling, jeg ser.
Og der, i et hjørne af ringen,
er Místico, han stråler.
Místico, han stråler sådan her.
Forestil jer hans balder. Der var han. Sådan her.
Der var Místico.
For Místico stråler, ikke?
Hans maske, hans bukser, hans bryst.
Ingen ved hvorfor,
men hans bryst skinner, skiderikken sveder glimmer.
Hans søn må være så glad.
-"Far, jeg er færdig med skoleprojektet." -"Lad mig dekorere det, søn.
Der mangler et M. Værsgo."
Nej.
Min bror siger til mig: "Det er ikke alt.
Man kan interagere med bryderne." Det vidste jeg ikke.
Det var første gang, jeg var der.
Det er meget chilango. Det er en Mexico City-ting.
Hvis du ikke er derfra, forstår du det ikke.
Er nogen kommet langvejsfra?
Fra Nordmexico?
Hvor er du fra?
-Fra McAllen, Texas. -McAllen, Texas.
Fra Monterrey, ikke?
Fra...
Okay, fra McAllen, Texas, skønt.
Hvor kommer I ellers fra? Dig?
En sagde Nuevo León, en anden sagde Monterrey.
Der er et problem.
En af jer benægter sin oprindelse.
"Jeg er fra hele Nuevo León, det skal du ikke bekymre dig om."
Det er så chilango.
I forstår det ikke, men
denne her fyr går op,
Místico er i ringen,
og han begynder at råbe ad ham halvvejs igennem kampen.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Men Místico ville ikke vende sig.
Han ignorerede ham,
og viste alle sin røv.
Et flueben på hver balde. Der stod han.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Místico ville ikke vende sig.
Det er vel det, der gør ham mystisk.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Så vender Místico sig.
Fyren siger til ham: "Rend mig, Místico!"
Sikke et øjeblik.
Mit Mexico.
Det er en meget chilango-ting.
Her i Mexico City råber vi hele tiden af hinanden.
Jeg ved godt, I ikke forstod den joke.
Bare rolig, jeg har den samme joke
i Monterrey-version, kun for jer.
I aften, samme joke...
...Monterrey-version, kun for jer to.
En fornærmelse for resten af jer,
men en præmie for jer. I aften
samme joke,
Monterrey-version.
Samme joke,
men Monterrey-version. Præcis.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Místico ville ikke vende sig.
Der stod han og viste sin røv frem og ignorerede ham.
Et flueben på hver balde.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Men Místico ville ikke vende sig.
Det er vel det, der gør ham mystisk.
"Místico!
Místico!"
Místico vender sig om,
og fyren siger: "Rend mig, kylling!"
Værsgo.
Sikke et øjeblik.
Jeg er ved at blive mere moden. Jeg...
Som verdens bedste komiker, er jeg ved at blive moden.
Jeg hqr opdaget, hvad det vil sige at være voksen.
Jeg ved, hvad det er.
Det er at indse, at du har gjort dumme ting som barn.
Hvis du ikke synes, du har gjort dumme ting som barn,
er det fordi, du stadig er umoden.
Vi er så dumme.
Vi er født dumme. Derfor går børn i skole,
for at komme af med sin dumhed.
Naturen er klog.
Den ved,
vi er dumme.
Derfor giver den os ly, den beskytter os.
Ræk hånden op, I skal ikke være generte...
...hvis du er, eller kender et barn,
der er faldet ned fra første etage uskadt.
Hvor er mine drenge?
Okay, der er nogle stykker.
Min ven med brillerne her. Hej, hvad hedder du?
Emanuel.
Faldt du, eller var det et andet barn?
Det var dig, ikke? Selvfølgelig.
Gør det til en pointe: "Det var mig, der faldt."
Okay. Hvordan faldt du, Emanuel?
Du faldt
ned ad trapperne.
Der var ikke nogen trapper.
Som en hvalp...Jeg hørte det ikke.
Du var på en første etage?
Der var en stige, og nogen fjernede den. Hvor boede du?
I et Legohus eller sådan noget?
Din hukommelse registrerede ikke...
Den sagde: Stigen er der stadigvæk."
Og så faldt du ned.
Hvor gammel var du,
da det skete? Seks? Okay.
Dine forældre var nogle tumper, ikke?
De tænkte bare: "Lad os fjerne stigen. Hvad kan der ske ved det?
Barnet ved det. Barnet kan se det. Der sker ikke noget med ham."
Der skete ikke noget med dig, vel, Emanuel?
Det er jeg så glad for.
Jeg siger ikke, det er sjovt, når et barn falder.
Tvært imod, det er meget sjovt.
Det er rigtigt, når man siger: "De er lavet af gummi."
Et barn falder og flyver op igen.
Og...
"Lad os få noget Delaware Punch."
De ignorerer det bare.
Men moren er hysterisk: "Han faldt.
Min lille Emanuel faldt.
Fra første etage, stigen var væk.
Jeg ved ikke, han faldt.
Vi fjernede den for at gøre den ren. Jeg ved ikke, hvad der skete.
Jeg er chokeret.
Chokeret. Mærk!
Han havde sin uniform på. Den idiot, den bliver beskidt.
Han skal bruge den i morgen.
Det kan ske for et barn,
og chancen for, der ikke sker noget, er stor.
På den anden side, kan en ældre person ikke falde sådan.
Det er ikke fordi, ældre er kloge, de er bare mere forsigtige.
Der kommer en tid, hvor at falde og få ebola ikke er så forskelligt.
På samme niveau. Jeg siger ikke, det er sjovt, når gamle falder.
Det er meget sjovt,
det sker langsomt.
Introduktion, konflikt, konklusioner.
Spørgsmål, svar, det hele sker der.
Så han: "Nå, her er vi så.
Endnu en dag. Kom med det!
Det tager hele dagen at komme til butikken. Lad os gøre det.
Pokkers!
Pokkers! Hvad er det for et mystisk flisefortov?
Hvad sker der? Jeg har fejlberegnet. Nej, hvad...
Ja, det er startet.
Faldet er startet.
Dag en.
Det er som at bøje sig forover, men hurtigere. Nu sker det.
Er der nogen, der kan hjælpe mig?
Hjælp. Jeg er også i uniform.
Min uniform til pakkejobbet i supermarkedet. Hjælp!"
Min pointe er, at det er godt at dele vores dumheder,
for vi modnes. Emanuel, I dag er du blevet
voksen. Tillykke.
Derfor deler jeg et af mine favorit dumme øjeblikke,
mit første drukgilde.
Det skete, da jeg var 16.
Er du mindreårig, så lad være at drikke.
Hold dig fra stoffer. Lad være at eksistere.
Det er en frygtelig tid, 16.
En historie med tre hovedemner: Alex Fernández og to af hans venner.
En er Miguel. Den andens navn er ikke følgende,
men efter det, kaldte vi ham Vomitrón.
Alex Fernández Miguel og Vomitrón. Vi tre hang ud sammen.
Vi er klar til eventyr. Vi har biografbilletter.
Og lige pludselig fik Miguel en glød af dumhed.
Kender I den glød?
Den kommer herfra, fra denne hjernelap.
Det er her al dumhed kommer fra.
Den side af hjernen, der får dig til at sige ting som:
"Hvad med, at vi kører ned ad gangstien?"
Hvad bestod Miguels mesterplan i? Den var meget enkel.
De ville sætte os af ved biografen, vi ville lade, som om vi gik ind,
men vi ville gå til en butik,
købe alkohol, og så tage en taxa
og tage til Gordos fest,
indtage så meget alkohol vi kunne på 45 minutter
og tage tilbage til biografen. Intet kunne gå galt.
Ikke engang PRI kendte det trick.
Skudsikker. Virkelig.
De satte os af ved biografen,
vi lod, som om vi gik ind.
Mindre, sådan her.
Vi tog en taxa til Oxxo,
købte virkelig billig alkohol,
denne her vodka.
Dengang var der ikke Four Loko.
De unge griner.
Det ældre publikum tænker: "Four Loko? Du er loco, hvad?"
Bare rolig,
jeg forklarer.
Four Loko er en frygtelig drik,
man kan drikke eller gøre gulvet rent med.
Vi købte denne her billige vodka,
denne billige vodka som, på afstand,
så ud til at have en russisk fyr på mærkaten
i pels, og han dræbte en elg.
Vodkinski, her!
Så ser man det tættere på og: "Det er en fyr fra Monterrey."
I pels: "Mand, det er hundekoldt."
Monterrinski.
Noget druejuice,
som ikke engang var druejuice, det var en ulækker lilla ting.
Nogle snacks,
og så af sted til Gordos fest, som var for teenagere.
Er der teenagere her i aften?
Jeg hader jer.
Den værste tid i mit liv. Det er frygteligt.
Man er liderlig hele dagen.
Man har ingen penge, ingen selvtillid. Man har ingenting. Det er frygteligt.
Vi ankommer til Gordos fest.
I den alder vil vi alle sammen være voksne.
Det er frygteligt. Pigerne der...
"Jeg hader det."
Jeg hader biologi.
Det er så svært og ubrugeligt.
Jeg hader det. Hov, den er omvendt, jeg er så dum."
Alle danser,
men underligt, på en måde i cirkel, som om det var et ritual.
To danser i midten
og ydmyger sig selv, går tilbage. Nemlig.
Der er man så, så idiotisk.
Ved I, hvad det værste er? Der var altid en klasseklovn,
der lavede jokes på dansegulvet, og alle elskede ham.
"Kommer Carlitos? Det håber jeg." "Carlitos er den bedste."
"Der er han."
"Jeg håber, han laver tacosælger-dansen."
"Med ananas, Carlitos."
"Carlitos er den bedste."
"Synd han er adopteret."
Børn er så ondskabsfulde.
En stor hånd til alle adopterede børn.
Hvor end I er.
Adopter, køb ikke. Så...
Der er vi så, til Gordos drukgilde.
Vi drak al den alkohol, vi kunne.
En liter mellem os tre.
Afkrydset!
Så slog den.
For første gang i mit liv
følte jeg et monster komme ud af min mave.
Det er, som om
den kommer ud herfra
og tager kontrol over dit liv for altid.
"Her er jeg, Alejandro, jeg er alkohol."
"Hvad laver du?" "Jeg bliver her, til du bliver skilt."
"Alt drejer rundt, ikke mig. Hvad sker der? Hjælp!"
Men jeg sværger, det gik fint.
De sætter os af ved biografen.
Alt går som planlagt. Vi er i biografen, pissefulde.
"Hvad, dame?
Hvad glor du på? Hvad? Få et liv!
Jeg elsker livet. Giv mig et kys."
Men vi glemte en lille detalje, Vomitróns mor skulle hente os.
Hun kommer.
Jeg ved ikke, hvad vi regnede med, at en hestevogn ville hente os?
Så, Vomitróns mor kommer.
Vi tre er pissefulde.
Og da begyndte problemerne.
Der startede dumhederne.
"Vi er pissefulde, mand. Hvorfor gjorde vi det her?"
"Hvad nu?"
"Put mønter i munden, så går det væk."
Der står vi, som sparegrise.
Gudskelov for vores opsparing.
Indtil Miguel rejser sig fra støvet,
som føniksen.
"Rolig...
...jeg har en plan.
Vi kan overliste den 47-årige dame.
Det er nemt nok.
Vomitrón, jeg overlister din mor.
Jeg har en plan. Vi holder vejret."
"Ikke?" "Okay."
"Perfekt."
"Hvordan var filmen? "Undskyld, vi er pissefulde."
Vores plan holdt i ti sekunder.
Vomitróns mor blev gal.
Hun spurgte om det åbenlyse: "Er I fulde?" Vi sagde nej.
Det er der, forhandlingerne med de voksne starter.
Først siger man: "Vi er ikke fulde." Når de voksne bliver mere gale,
fyrer man op for forhandlingerne.
Det er sådan, store imperier blev grundlagt.
Mayariget, sådan startede det.
"Har du drukket?" "Nej, dumme dame."
"Virkelig? Han har ikke trøje på." "Okay...
...touché!
Vi har måske...
Vi har måske
fået én drink.
En lillebitte en, med tre sugerør.
Ikke almindelige sugerør, de tynde til kaffe."
Skildpadder flippede ikke ud dengang, hold nu op.
"Vi fik kun én."
"En? I stinker!"
"Okay, en mellemstor drink. Tilfreds?"
Så vi forhandlede, jeg holder pause
for at aflæse situationen. Vi sad i en frygtelig Cutlass,
en gammel, grim Cutlass.
Da det var en Cutlass, lugtede den allerede af sprut,
da den kom fra forhandleren: "Den lugter af brandy, okay?"
Vi sad i Cutlassen, det regnede. Vomitróns mor bliver ved med at råbe,
og Vomitrón sidder der og modtager information.
"Ja, mor."
Miguel falder i søvn:
"Hun er ikke min mor.
Lige meget, jeg er ligeglad.
"La Calle de las Sirenas" spiller i radioen. Forestil jer det.
Du er 16, fuld for første gang
og "La Calle de las Sirenas"?
Det laver ballade i hjernen. Jeg er der
og bliver skældt ud:
"Jeg forstår det ikke. Hvordan kunne I gøre det?"
Og jeg...
...Mermaids
In the moon
"Ja, frue."
Det var så hårdt at være der.
Så ser jeg, at Vomitrón har det svært.
Han er helt stiv, mærkelig.
På en måde som gele, hans hoved kunne ikke bevæge sig, men kroppen kunne.
Det var hans tyngdekraftcenter. Der var han, fokuserende.
Når hun drejede, var det...
Vejbump.
Intet, fokuseret.
Pludselig begynder hans hoved at bevæge sig.
Som en trykkogerregulator.
Bønnerne er klar.
Han vil åbne vinduet.
Men det var en meget gammel Cutlass.
Det ville ikke ned.
Otte runder per centimeter.
Og så åbnede det, mærkeligt.
Halvvejs oppe
kommer en af de mest imponerende brækseancer,
jeg har set i min karriere som alkoholiker.
Denne her ting som bare lød...
...og det var det.
Ikke andet.
Som når man mister en fire liters sodavand.
Der var ingen...
Nej.
Der var ingen...
Nej.
Der var ikke noget med: "Hold mit hår, mand!" Intet.
Jeg sværger, jeg hørte lyden:
"Har vi ramt en due? Hvad fanden?
Lad være at dræbe dyrelivet, for pokker.
Menneskeheden er så egoistisk."
Jeg kigger rundt, og hele bilruden
er smurt ind i det.
På indersiden...
...og på ydersiden.
Et videnskabeligt under.
Opkastet ramte bilruden
fløj ud,
og derude sagde det: "Her er koldt." Og så kom det ind igen.
Helt lilla
med hvide klumper.
Vomitrón ville have Pingüinos.
Her er din Picasso, hr.
Hvilket hans mor selvfølgelig ikke tog let.
"Det her er..."
"Hold op, mor, rolig..."
Hun kører ind til siden.
Og så starter ekstrem dumhed.
Vi gik amok. Jeg prøvede at overbevise hende:
"Nej, Fru Vomitrón, det der skete...
Vi kom til Gordons fest,
og du kender Gordo.
Det var tamt, så vi kom,
og det var så kedeligt, at vi gabte.
Og når vi gabte, fyldte de vores mund med alkohol. Det er rigtigt.
Damen flipper helt ud. Hun bliver ved at råbe.
Og det var der, Vomitrón
i god tro
og kærlighed
lige fra hjertet
ville forbindes til sin navlestreng igen,
som var flosset af situationen,
og tog sin T-shirt af
og begyndte at tørre bilruden af.
Ja.
Indersiden.
Og lidt på ydersiden, ikke meget.
Der var han så.
Med hans kopi-Aéropostale T-shirt.
Det gjorde hans mor mere gal.
Hvem vaskede Vomitróns T-shirts?
Kvinden kan ikke klare mere og går ud af bilen.
Hun råber, med smertefulde ord nu.
"Ved du hvad? Det er derfor, jeg blev skilt fra din far.
Sådan noget gjorde han.
Du er ligesom ham. Jeg vil skilles fra dig. Jeg hader dig!"
Hun leder efter nogen at vende sin vrede imod, vender sig, og hendes søn...
Hun ser Miguel i dyb søvn, og så ser hun mig.
Hun tager fat i min trøje
og siger: "Alejandro!
Hvad tænker I på?
Hvad helvede tænker I på?"
"Frue, hvad jeg tænker på?
Jeg er 16. Jeg tænker ikke.
Men hvis du vil have et svar, vil du vide det?
I denne her grimme Cutlass,
hvor din søn brækker sig, du råber ad mig,
den idiot sover, ved du, hvad jeg tænker?
Er der nogle gamere med os i aften? Jeg elsker videospil.
Hvor er I?
Det er der, jomfruerne er.
I tænker alle sammen:
"Du skal ikke kalde os jomfruer.
Det passer ikke.
Vi knalder bare ikke så meget. Stop det!"
Og videospil er ikke kun for jomfruer længere.
Personer, der spiller dem, er meget voldelige. Vi er tossede.
Har du set to venner spille FIFA? Det er vanvid.
FIFA, fodbold-videospillet.
To venner mister kontrollen uden videre.
"Hej, kammerat.
Skal vi hænge ud i dit soveværelse
og spille FIFA? Vil du?"
Hvad svarer han?
"Jeg knalder dig. Lad os gøre det!"
Jeg knalder igennem.
Jeg vil penetrere..." Vent...
"Køber du ikke middag til mig først?" "Jeg viser dig min pik..."
Det er frygteligt.
Og spillet er voldeligt.
Spillet skaber mere vold.
Når nogen scorer,
afspiller de det,
og kun den, der har scoret kan stoppe det.
Det er en Hitler-ting, det er ondskabsfuldt.
Det er meget ydmygende, når den anden fyr scorer.
"Mål!"
Hvis bare man kunne sige: "Jeg stopper det.
Jeg ved, hvordan jeg kan få det til at holde op."
"Mål!"
"Stop det, tumpe."
"Mål!"
Din ven opgiver ikke.
Det er et øjeblik af hæder.
Han gør grin med dig. Du sidder der, og han nyder det.
"Mål!
Mål.
Hvem er helten?
Mål!
Jeg har en gave med til dig.
Din dåbsattest. Jeg er din far. Mål!"
Forfærdeligt.
"Jeg knalder dig." Hvad er det?
Jeg ved, hvad det er, men hvad er det?
Vi lytter ikke til de ord, vi siger.
Tænk, hvis det var rigtigt,
at din FIFA-kamp endte sådan, fedt.
Ikke?
Ja, okay.
Ikke? "Okay, fint, tag det roligt.
Det er bare et spil.
Lad være at overreagere. Hej.
Nej. Vi spiller FIFA. Ja, vi slapper bare af.
Brød og ost er fint, ja.
Han skal ikke have sauce.
Ja."
"Hold op med at græde.
Det er desuden din skyld.
Det er din skyld, mand. Du har ikke haft koordineringsevne,
siden du faldt fra første etage, fordi de fjernede stigen."
Vi lever i en verden af meninger.
Alle har en mening nu.
Jeg ved, hvad I tænkte, da jeg sagde, jeg var verdens bedste komiker.
Ikke? Vi har en mening.
Det er fint, vi alle har en mening.
Men jeg synes, det er for meget.
Måske ved I det ikke, men nu har pornosider en kommentarsektion.
Der...
...på pornosiden
er der en kommentarsektion,
og folk skriver kommentarer.
Skal jeg have respekt for en person, der har bukserne nede om anklerne?
Det er lidt underligt: "Nej, jeg er ikke enig."
Hvad er der galt med os? Nu kommenterer folk.
Du har din porno, og der er en kommentarsektion.
"Damen manglede passion."
Undskyld, Guillermo del Toro,
hvis du ikke bryder dig om det mesterstykke.
"Jeg kunne ikke lide slutningen."
Jeg læser det, lige der.
Vi ved alle sammen,
at alle pornofilm slutter på samme måde.
De slutter på samme måde.
De ender i dine tårer af tristhed.
De slutter alle der,
hvor du græder.
"Jeg kunne ikke lide slutningen."
Jeg kom til at tænke.
For, ja, det ville være skønt,
hvis pornofilm sluttede mere kunstnerisk.
Det ville være skønt, du gjorde dit
og så slutningen
med en afsluttende scene som i biograffilm.
Det ville være skønt, hvis du var der med din porno, fyren er der...
Han er der, okay?
Pigen er der:
"Jeg ser døde mennesker."
Det ville være skønt.
Det er én måde at se det på.
Men når jeg siger, at alle har en mening,
og jeg er ligeglad,
er det på grund af min opdragelse.
Jeg er nok skudsikker imod alle meninger,
for jeg blev født i en kæmpefamilie.
Jeg er nummer seks ud af seks børn.
Ud af seks, den sidste. Den yngste!
Alle prøvede altid at opdrage mig. Jeg voksede op med alles mening.
Jeg sagde engang som barn:
"Far.
Jeg vil være skuespiller."
Og min far sagde lige fra hjertet,
empatisk, for at motivere sin søn, han sagde, hvad en kærlig far ville sige:
"Nåh, okay, så du er bøsse.
hvorfor kan du ikke blive ingeniør som din bror,
eller ingeniør som din bror, eller ingeniør som din bror?"
"Jeg er psykolog." "Hold kæft, nu dækker vi ingeniørerne."
I parentes, vi er seks.
Det vil sige, at mine forældre havde sex seks gange. Ad!
Mindst seks gange.
Mindst seks gange har min far sagt til min mor: "Kom, skat." Seks gange.
Jeg voksede op med alle de meninger, men lad mig sige,
hvis I har en drøm, eller vil gøre noget med jeres liv,
vil ændre noget, I gør,
skal I altid have en til at bakke jer op, uanset hvad.
Jeg havde heldigvis altid en
blandt mine søskende, der gav mig sin støtte.
Det er sjældent, man finder ikke bare en
til at støtte sig ubetinget i livet.
Jeg tror, det har noget at gøre...
Det lyder voldsomt, I skal ikke rynke på næsen,
men måske er det fordi, han blev født med et handikap.
Nogle griner der bagved, pisse fedt.
"Han sagde 'handikappet', lad os grine.
Det er et sjovt ord."
Det lyder måske mærkeligt, men min bror Pedro er født med et handikap.
Han har en spastisk lammelse.
Så han er handikappet, både mentalt og fysisk.
Han har altid haft et intelligensniveau som en 12-årig.
Når man tænker over det, var han et geni, da han var syv.
Det er ikke pointen.
Lad os blive ved emnet.
Pointen er, at alle altid elskede ham.
Han heppet altid på en: "Vil du være skuespiller? Selvfølgelig."
Kun kærlighed, altid.
Hør her,
vi skulle i biografen,
vi så Suicide Squad, han kunne lide den. Det er
det niveau af ubetinget kærlighed, vi snakker om.
Han har altid støttet mig. I skulle have en som ham.
Jeg har altid sagt, at komedie er som en kæmpestor trappe
med mange trappetrin.
Man går op trin for trin, og man skal have et supportsystem.
Et meget vigtigt trin er din første special.
Jeg ved ikke, om I har set den, men jeg havde en special for nogle år siden,
på Netflix.
Den var der, måske har I set den.
Nogle af jer har. Godt.
Jeg bebrejder jer ikke, det var ikke noget særligt.
Vi bliver bedre. Så...
Jeg kan tydeligt huske, den dag min special blev udgivet.
Det var virkelig en særlig dag.
Det var i Hermosillo
i slutningen af en turne.
Jeg lavede en turne ingen kom til.
En turne
ingen kom til.
Fem og tredive personer, tror jeg.
Jeg mener i alt, når man tæller alle byer med.
Fem og tredive personer.
Hermosillo-showet slutter, det var godt, jeg tager til hotellet,
for der er ikke noget at lave i Hermosillo, og...
Den aften modtager jeg et opkald,
der ændrede mit liv for altid.
Min søster ringede
og sagde: "Hej, jeg ved godt,
din special har premiere i dag, og det er meget vigtigt,
men jeg har en nyhed til dig.
Pedro, vores bror,
har lige fået at vide, han har kræft i spiserøret."
Og...
...jeg ved godt, hvad I tænker nu.
I tænker: "Nu bliver han dramatisk."
Ja, det bliver dramatisk.
Velkommen, I har betalt jeres billet for kræft.
Vi er her, sådan.
Velkommen til cancerland. Lad os tale...
Det er underligt, de giver mig den nyhed,
og det første man tænker, med kræft er hvorfor.
"Hvorfor?" Det er dit første spørgsmål.
"Hvorfor min bror,
som ikke løj, ikke tog stoffer, ikke drak, altid gav kærlighed?
Hvorfor ham og ikke Donald Trump?" Bare en tanke.
Det er der ingen svar på, venner.
Det er mærkeligt, jeg står her og taler om kræft,
men jeg tror, vi skal tale om kræft,
det er en meget almindelig sygdom,
men af en eller anden grund taler ingen om kræft.
Det er en sygdom, man hvisker om.
Lad os se, overvægt, forhøjet blodtryk, diabetes,
hovedårsager til død i nationen.
Og diabetes har aldrig været tabu: "Hej,
min kære Luis, hvad kan jeg sige?
Jo,
hvis du får brug for noget,
bortset fra mad, hvad som helst, er vi her for dig."
Det sker bare ikke.
Det sker ikke med Luis.
Jeg siger ikke, det ikke er en frygtelig sygdom, det er det.
Men vi har lært at leve med den, og vi taler aldrig om kræft.
Hånden i vejret,
I skal ikke holde jer tilbage, hvis du er
kræftpatient, eller kender en, der har haft kræft.
Hånden i vejret, og hold den oppe for at se...
Lad den blive oppe.
Dem af jer, der ikke havde hånden i vejret, bør kigge omkring jer
og se, hvor mange der er.
Kræft eksisterer.
Tak. Men vi taler ikke om det.
Det er en meget grim proces,
hvor familien står sammen eller splittes ad.
Heldigvis holdt min sammen.
Vi holdt virkelig sammen. Jeg tror den...
Ja, den knyttede virkelig bånd.
Fire WhatsApp-grupper.
Samme familie, fire WhatsApp-grupper.
I ved den frygtelige familiegruppe, der lever sit liv på mobilen?
Gang det med fire, det var mig.
Så tætte. Der var en gruppe med alle i.
Os søskende, vores forældre,
onkler, hunde,
alle.
En meget motiverende gruppe:
"Selvfølgelig bekæmper vi det, det ordner sig.
'Kræft' med K for 'Kampgejst'. Vi er klar!"
Der var de.
Så var der en med færre personer,
som ville sige: "Det går ikke så godt.
I skal ikke sige det til hundene. Det går, men sig det ikke til hundene."
Så var der den lille gruppe, hvor man skulle betale.
Folk blev ved at forlade den:
"Den og den har forladt gruppen."
Og så var der en, hvor jeg sendte memer til mig selv og ting
til motivation. Der var jeg.
Det er mærkeligt med så tæt en familie.
Ironisk nok var det i en trist situation,
min familie var tættest.
Det er virkelig mærkeligt.
Der var brug for bloddonationer til min brors operation.
Jeg ved ikke, om I kender til operationer for kræft i spiserøret,
det er ekstremt.
De tager spiserøret ud sammen med tumoren.
Så laver de et nyt spiserør med din mave.
Det er muligt nu.
Man kan sige til lægen: "Jeg vil gerne have en hånd her.
Se mig bruge den."
Der var brug for bloddonationer,
så en af mine brødre slår dette op i gruppen:
"Jeg donerer ikke, jeg har blåt blod."
Jeg mener...undskyld.
Men når jeg læser det
som familiens komiker,
lyder det som en fornærmelse:
"Pis, du er ingeniør!
Hold dig til ingeniørarbejde, du skal ikke udfordre mig."
Jeg var så gal, jeg tænkte:
"Nej, jeg skal have det sidste ord.
Pointen er min."
Så jeg skriver:
"Jeg donerer ikke, for jeg har syfilis."
Jeg var skide ligeglad.
Jeg vidste ikke, jeg havde sendt den til gruppen med børn i.
De spurgte:
"Hvad er syfilis, onkel?"
"Bare rolig, kusine, jeg undersøger det. Her er nogle billeder."
Og dem fik vi.
Det er så svært at donere blod, virkelig.
Det er nemmere at få sit visa.
Der er i det mindste håb om at få et.
Du får et spørgeskema
med en masse spørgsmål. Det begynder venligt.
Blod-spørgeskemaet er: "Ja, kom med det.
Ja, alle blodtyper er velkommen. Gør det!"
Og så begynder det at blande sig.
Første spørgsmål: "Har du det godt i dag?"
"Ja." Ikke?
Der er denne her kræft-ting, men...
...med K for 'Kampgejst'. Ja."
Næste spørgsmål:
"Er du forkølet?
Har du løbende næse? Føler du dig...?"
"Nej, vi har det fantastisk."
"Har du mavesmerter, mavesækken, tarmene?"
"Nej!"
Næste spørgsmål: "Er du homoseksuel?"
"Mand, hvorfor råber du ad mig, spørgeskema?"
Jeg mener nej,
men hvad hvis jeg var?
Har man frappuccino i stedet for blod, hvis man er bøsse?
"Nej.
Jeg har det ikke godt længere. Et halvt point.
Jeg er rimelig over for spørgeskemaet. Sådan."
Næste spørgsmål, og jeg sværger, det havde det spørgsmål.
"Har du brugt blodigt sexlegetøj?"
Hvad er det?
Jeg ved godt, hvad det er, men, hvad er det?
Det lyder som en senator-fest.
Hvordan virker det blodige sexlegetøj?
Du går til sexbutikken, køber din dildo, du mister den i blod
og siger: "Jeg er ligeglad, jeg bruger den alligevel."
"Nej."
Næste spørgsmål: "Er du blevet voldtaget for nylig?"
Lige meget "voldtaget"...
...for nylig?
Spørgeskemaet har ingen hukommelse. Som Mexico, det glemmer virkelig.
Det er slemt.
"For nylig"!
Det værste er, at jeg læste det: "Er du blevet voldtaget for nylig?"
Og tænker: "Ja,
jeg spillede FIFA og tabte. Du ved, hvad der sker."
Nå, men
jeg donerede ikke blod, men jeg siger ikke hvorfor.
Jo, I skal ikke være så nysgerrige.
Jeg gik ind på min brors hospitalsstue, og jeg tror,
det var et af de mest kritiske øjeblikke i hele processen.
Det øjeblik, da de tog ham med til operationsstuen.
Det er hårdt at se en,
man elsker så højt, blive kørt til operation
med 50 procent chance for at overleve,
50 procent risiko for at dø,
nul procent svarede ikke. Forestil jer det.
Det er rå data. Så,
de tager min bror,
og vi reagerede hver især på vores måde.
Det er en anden lektie, jeg lærte,
vi forstår kræft på vores egen måde.
Hvis man vil, fortæller man jokes. Man kan også græde.
Det er fint, det har vi ikke kontrol over.
Det er derfor, jeg taler om det her.
Comedy hjælper os med at komme igennem ting, vi ikke forstår.
De tager min bror,
og nogen begynder at græde, andre snakker.
Mig? Jeg forstod ikke, hvad der foregik.
Jeg måtte læne mig op ad en væg.
Jeg kunne ikke trække vejret.
Og jeg sværger,
vigtigheden af, at din familie holder sammen, er lige i det øjeblik,
for jeg går igennem det værste øjeblik i mit liv,
og pludselig ser min 12-årige niece mig fra den anden ende af rummet,
hun går hen til mig
og giver mig
det stærkeste kram nogen nogensinde har givet mig.
Det kærligste kram nogen har givet mig,
det mest hjertelige kram, nogen har givet mig,
og siger: "Onkel,
bare rolig,
jeg er sikker på, din syfilis forsvinder igen.
Fantastisk.
Børn.
Jeg ville elske
at kunne fortælle, at historien ender godt
men desværre døde min bror Pedro
efter et og et halvt år med kræft i spiserøret,
som vendte op og ned på
mit og min families liv.
Efter ti kemoterapier, 40 strålebehandlinger
og operation,
som han kom sig efter som en mester.
Og på intet tidspunkt,
på intet tidspunkt i det et og et halvt år,
holdt han op med at give os kærlighed
eller elske os
eller give os sin støtte.
Bare så I ved, hvor stort hjerte,
den fyr havde,
vi var godt tre fjerdedele inde i behandlingen,
han taber sig meget, får lungebetændelse,
så vi må indlæge ham.
Jeg bliver hos ham den nat på hospitalet.
Og...
...da sygeplejersken vaskede ham og klædte ham på,
snakkede de. Pedro var et snakkehoved.
Og
han siger til sygeplejersken:
"Kender du Alex Fernández?"
Sygeplejersken spørger: "Hvem er den taber?"
Jeg bebrejder hende ikke.
Og
min bror siger til hende:
"Ved du ikke, hvem det er? Det er ham uden for døren.
Han er komiker.
Han er faktisk verdens bedste komiker."
Og,
hvis Pedro siger det,
tror jeg på det.
Mange tak.
Godnat.
SKREVET OG UDFØRT AF ALEX FERNÁNDEZ
Mange tak. Tak for at komme.
Kræft kan rende mig i røven! Godnat!
I KÆRLIGT MINDE OM PEDRO, DEN BEDSTE BROR I VERDEN
Undertekster af: Lill Maxen