Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Aloitetaan vitsit.
Olen Alex Fernández, maailman paras koomikko.
Kiitokset.
Kyllä.
Mikä on noin hauskaa?
Kaikki hyvin.
Kun sanoin noin, moni ehkä ajatteli:
"Odotahan, kun avaan Twitterin.
Kun astun ulos täältä, sanon sanottavani."
Tiedän, ettette usko minua.
Parhaus on vaikea todistaa,
mutta työni on vakuuttaa teidät.
Tämä ei ollut helppoa. Se alkoi, kun lähdin työstäni -
seitsemän vuoden toimistotyön jälkeen. Seitsemän vuotta.
Se on helvetin paljon.
Oletteko tehneet jotain seitsemän vuotta, paitsi olleet olemassa?
Siksi alakoulu kestää kuusi vuotta. Se on enemmän kuin tarpeeksi.
En kestänyt enää, ja sanoin pomolleni:
"Meidän pitää jutella. Mennään kokoushuoneeseen."
Menimme kokoushuoneeseen, ja sanoin hänelle suoraan:
"Pomo, minä haluan..." Ei, en lyönyt sitä naista.
Se on viestintää. Joku Sonorasta sanoisi: "Lyö!"
Ei, odottakaa...
Se on viestintää. Sanoin: "Pomo,
minä lähden. Minusta tulee koomikko."
Pomoni sanoi kaksi sanaa,
joita en unohda lavalla ollessani.
Kannan niitä mukanani kaikkina iltoina.
Hän sanoi: "Helvetti, jätkä!"
Nainen sanoi: "Helvetti, jätkä!"
Hän ei uskonut minua. Ja miksei uskonut?
En tiennyt, että pari viikkoa aiemmin joku toinen lähti -
sanoen ryhtyvänsä painijaksi.
Tuosta vain.
Entinen pomoni oli särkyneiden unelmien kaivo.
Kaikki heittivät kolikoita.
"En tahdo olla kirjanpitäjä, tahdon olla astronautti."
Minusta se oli runollista. Olin lapsena painifani.
Meksikolainen vapaapaini on upeaa!
En ikinä unohda, kun veljeni vei minut Arena Méxicolle ensi kertaa.
Mieletön paikka.
Jos ette ole kotoisin Mexico Citystä, pitäkää silmällä tavaroitanne, mutta...
...menkää Arena Méxicolle. Se on mahtava paikka.
Muistan, kun menin sinne, ja se oli uskomatonta.
"Hei, veli!
Täällä he asuvat!"
Olin niin viaton.
Minulla oli toimintahahmot ja kehä. Leikin jälkeen panin hahmot kehän alle.
Minusta he asuivat siellä.
Kehän alla.
Perro Aguayo vaimoineen. He makasivat siellä.
Näin uskomattoman näytöksen.
Siellä kehän kulmassa -
on Místico, joka hohtaa.
Místico hohti näin.
Kuvitelkaa hänen perseensä. Hän oli siinä näin.
Siinä oli Místico.
Sillä Místicohan loistaa.
Hänen naamionsa, housunsa ja rintansa.
Kukaan ei tiedä miksi...
mutta hänen rintansa loistaa. Se tyyppi hikoilee kimallusta.
Hänen poikansa on kai iloinen.
"Isä, tein koulutehtävän." "Minä koristelen sen, poika.
Vielä puuttuu 'M'. Siinä."
Ei.
Veljeni sanoo: "Tässä ei ole kaikki.
Painijoihin voi vaikuttaa." En tiennyt sitä.
Olin siellä ensi kertaa.
Se voi olla chilangoa, Mexico Cityn juttuja.
Ellei ole kotoisin sieltä, sitä ei tajua. Tuliko joku tänne kaukaa?
Ehkä pohjoisesta Meksikosta?
Mistä olet kotoisin?
-Texasin McAllenista. -McAllen, Texas.
Ai, Monterreysta.
Sieltä...
Siis Texasin McAllenista. Hyvä.
Mistä muualta te tulette? Sinä.
Yksi sanoi Nuevo León, toinen Monterrey. Siinä on ongelma.
Toinen teistä kieltää alkuperänsä.
"Tulen koko osavaltiosta. Säästyt vaivalta."
Hyvä on sitten. Tämä on tosi chilango.
Te ette tajua, mutta...
yksi kaveri astui lavalle.
Místico on kehässä,
ja kaveri huutaa hänelle, tervehtii kesken matsin.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Mutta Místico ei kääntynyt.
Siinä hän oli, ei piitannut kaverista.
Näytti kaikille persettään.
Oikein-merkit pakaroissa. Siinä hän oli.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Mutta Místico ei kääntynyt.
Se kai tekee hänestä mystisen.
"Místico!
Místico!
Místico!" Sitten Místico kääntyy.
Kaveri sanoo hänelle: "Vedä käteen, Místico!"
Mikä hetki!
Minun Meksikoni.
Tiedän, että se on chilango-juttu.
Mexico Cityssä me huudamme toisillemme aina.
Tiedän, ettette tajunneet vitsiä.
Ei huolta. Kerron ihan saman vitsin -
Monterreyn versiona teitä varten.
Tänä iltana sama vitsi...
Monterreyn versiona vain teille kahdelle.
Ja teille muille loukkaus,
mutta teille palkinto. Tänä iltana...
sama vitsi -
Monterreyn versiona.
Sama vitsi...
...mutta Monterreyn versio. Aivan.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Místico ei kääntynyt.
Hän näytti persettään välittämättä tyypistä.
Oikein-merkit pakaroissa.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Místico ei kääntynyt.
Se kai tekee hänestä mystisen.
"Místico!
Místico!
Místico kääntyy ympäri...
ja kaveri sanoo: "Vedä käteen, nynny!"
Siinä.
Mikä hetki!
Minä kasvan aikuiseksi.
Maailman parhaana koomikkona kasvan aikuiseksi.
Olen keksinyt, mitä aikuisuus on. Tiedän, mitä se on.
Sitä, kun tajuaa tehneensä tyhmiä pienenä. Sitä on aikuisuus.
Jos luulette, ettette tehneet tyhmiä pienenä,
olette yhä epäkypsiä.
Olemme tosi tyhmiä.
Synnymme tyhmiksi. Lapset käyvät koulua -
päästäkseen tyhmyydestä.
Luonto on viisas.
Se tietää, että olemme tyhmiä.
Siksi se suojelee meitä.
Nostakaa kätenne, älkää ujostelko...
...jos olette lapsi tai tunnette lapsen,
joka putosi 2. kerroksesta ja selvisi ehjänä. Missä he ovat?
Muutama löytyy.
Silmälasipäinen siinä. Mikä on nimesi?
Emanuel.
Putositko itse vai oliko se joku toinen?
Se olit sinä, vai mitä? Tietysti!
Sano se: "Minä putosin."
Miten sinä putosit, Emanuel?
Sinä putosit...
alas portaita.
Ahaa, portaita ei ollut.
Ihan kuin koiranpentu. En tajunnut.
Olitko 2. kerroksessa?
Oli tikkaat, jotka otettiin pois. Missä asuit?
Lego-talossako?
Muistisi ei rekisteröinyt...
Hän sanoi: "Tikkaat ovat yhä siinä."
Ja sinä putosit.
Miten vanha olit...
...kun tämä tapahtui? Kuusiko?
Vanhempasi olivat ääliöitä.
He ajattelivat: "Otetaan tikkaat pois. Mitä voisi tapahtua?
Lapsi tietää. Hän näkee. Hän pärjää."
Sinullehan ei käynyt kuinkaan, vai mitä, Emanuel? Olet täällä.
Olen iloinen.
Lapsen putoaminen ei ole hauskaa.
Päin vastoin, se on tosi hauskaa.
On totta kun sanotaan: "Heidät on tehty kumista."
Lapsi putoaa ja pomppii.
Ja...
"Haetaan Delaware Punch -juomaa."
Heitä ei kiinnosta.
Äiti on kuitenkin hysteerinen: "Hän putosi!
Pikku Emanuelini putosi!
2. kerroksesta. Tikkaat olivat poissa. Hän vain putosi.
Veimme ne pestäviksi. En tiedä, mitä tapahtui!
Olen järkyttynyt.
Järkyttynyt. Kokeile nyt.
Hänellä oli koulupuku. Oikea ääliö, se likaantuu!
Huomenna arkivaatteet!"
Niin voi käydä lapselle.
Todennäköistä on, ettei käy mitenkään.
Toisaalta vanhus ei voi kaatua sillä tavalla.
Vanhat eivät ole viisaita. He vain varovat kaatumista.
Tulee ikä, jolloin kaatuminen ja ebola eivät ole kovin erilaisia.
Samaa tasoa. Ei ole hauskaa, kun vanha mies kaatuu.
Se on tosi hauskaa, koska se on hidasta.
Esittely, konflikti, päätös.
Kysymyksiä, vastauksia - siinä tapahtuu kaikki.
Hän siis... "Tässä sitä ollaan.
Uusi päivä, uusi dollari. Antaa tulla vaan!
Kauppareissuun menee koko päivä. Hoidetaan homma!
Hitto!
Mikä tämä outo katukiveys on?
Mitä tapahtuu? Arvioin väärin. Mitä ihm...?
Aivan, se on alkanut.
Kaatuminen alkoi.
Päivä yksi.
Kuin kumartuisi alas, mutta nopeammin. Näin.
Voisiko joku auttaa?
Apua! Minäkin olen univormussa!
Ruokakaupan kassintäyttäjän univormussa. Apua!"
Tahdon sanoa, että on hyvä jakaa tyhmyyttämme,
koska me kasvamme aikuisiksi. Emanuel, tänään sinusta tuli -
aikuinen. Onnittelut.
Kerron yhden tyhmien hetkien suosikeistani:
ensimmäisen kännikokemukseni.
Se tapahtui, kun olin 16.
Jos olet alaikäinen, älä juo.
Pysy erossa huumeista. Älä tee mitään. Älä ole olemassa.
16 on kauhea ikä.
Tarinassa on kolme päähenkilöä: Alex Fernández ja kaksi ystävää.
Yksi on Miguel. Toisen nimi ei ole tämä,
mutta sen jälkeen hänestä tuli Vomitrón.
Alex Fernández, Miguel ja Vomitrón. Me kolme yhdessä.
Lähdimme seikkailuun. Meillä oli leffaliput.
Yhtäkkiä Miguel sai typeryyden kipinän.
Tiedättehän sen kipinän?
Se tulee täältä, tästä aivolohkosta.
Täältä tulee kaikki tyhmyys.
Tämä puoli aivoista saa sanomaan vaikkapa:
"Entä jos ajetaan polkua pitkin?"
Mikä Miguelin suuri suunnitelma oli?
Meidät viedään leffateatterille, esitämme menevämme sisään,
mutta menemmekin kauppaan -
ostamaan alkoholia, otamme taksin,
menemme Läskin juhliin,
juomme kaiken alkoholin 45 minuutissa...
...ja palaamme leffateatterille. Mikään ei voi mennä vikaan.
Edes PRI-puolue ei tiennyt tätä.
Luodinkestävä. Tarkoitan sitä.
He siis jättivät meidät elokuviin, ja olimme menevinämme sisään.
Pienemmät näin...
Menimme taksilla Oxxo-kauppaan,
ostimme halpaa alkoholia,
yhtä vodkaa.
Siitä on aikaa, eikä Four Lokoa ollut.
Nuoret nauravat.
Vanhemmat ovat ihan "Four Loko? Olet loco, en tajua."
Älkää huoliko.
Minä selitän.
Four Loko on kauhea juoma, joka käy juomiseen ja lattianpesuun.
Ostimme halpaa vodkaa,
halpaa vodkaa, joka kaukaa katsottuna -
näytti siltä, että etiketissä oli venäläismies.
Hän oli turkiksissa ja tappoi hirveä.
Vodkinski, täällä!
Kun katsoo lähempää, "Se onkin tyyppi Monterreysta."
Turkiksissa. "Täällä jäätyy!"
Monterrinski.
Vähän rypälemehua,
joka ei ollut rypälemehua, vaan kamalaa liilaa juttua.
Vähän purtavaa,
ja lähdimme Läskin juhliin, jotka olivat teineille.
Onko täällä tänään teinejä?
Inhoan teitä.
Se oli elämäni pahinta aikaa. Kauheaa.
Koko päivän panettaa.
Ei ole rahaa, ei itseluottamusta. Ei ole mitään. Kauheaa.
Menimme Läskin juhliin.
Siinä iässä halutaan olla aikuisia.
Se on kauheaa. Tytöt siellä olivat ihan...
"Siis tää on kamalaa.
Vihaan biologiaa.
Se on vaikeaa ja turhaa.
Inhoan sitä. Ai tämä on väärinpäin... Olen tosi tyhmä."
Kaikki siellä tanssivat,
mutta oudosti ympyrässä, kuin se olisi joku rituaali.
Kaksi tanssi keskellä,
nöyryytti itseään, palasi rinkiin. Juuri niin.
Siinä sitä ollaan tyhmänä...
Mikä on vielä pahempaa? Aina oli pelle,
joka pelleili tanssilattialla, kaikkien rakastama.
"Tuleeko Carlitos?" "Hän on paras."
"Tuossa hän on."
"Toivottavasti hän tanssii tacomyyjää."
"Ananaksella, Carlitos."
"Carlitos on paras."
"Harmi, että hän on adoptoitu."
Lapset ovat julmia.
Aplodit adoptoiduille lapsille!
Missä sitten olettekin.
Adoptoi, älä osta.
Olemme siis Läskin juopotteluissa.
Joimme kaiken mahdollisen alkoholin.
Litran kolmeen pekkaan.
Rasti ruutuun!
Silloin alkoholi alkoi tuntua.
Ensi kertaa elämässäni -
tunsin, miten peto pyrki ulos mahastani.
Se niin kuin...
syöksyy täältä.
Se ottaa ohjat elämässä lopullisesti.
"Olen täällä, Alejandro. Olen alkoholi."
"Mitä sinä teet?" "Olen täällä, kunnes otat eron."
"Kaikki pyörii, minä en. Mitä tapahtuu? Apua!"
Vannon, että kaikki sujui hyvin. Meidät vietiin elokuviin.
Kaikki meni suunnitellusti. Olimme elokuvissa, jurrissa.
"Mitä, rouva?
Mitä te tuijotatte? Mitä? Hankkikaa elämä!
Rakastan elämää! Anna suukko."
Unohdimme jotain. Vomitrónin äiti tuli hakemaan meitä.
Hän tuli autoineen.
En tiedä mitä ajattelimme. Että hevosvaunut hakisivat meidät?
Vomitrónin äiti tuli. Me kolme olimme jurrissa.
Silloin ongelmat alkoivat.
Silloin typeryys alkoi.
"Olemme jurrissa. Miksi teimme tämän?"
"Entä nyt?"
"Pane suuhun kolikoita. Se menee ohi."
Olimme kuin säästöporsaat.
Luojalle kiitos säästöistämme!
Miguel nousi tuhkasta -
kuin Feeniks-lintu.
"Rauhoitu...
Minulla on suunnitelma.
Olemme ovelampia kuin se 47-vuotias nainen.
Ei paineita.
Vomitrón, minä huijaan äitiäsi.
Minulla on suunnitelma. Pidätetään hengitystä."
"Näettekö?" "Hyvä on."
"Loistavaa."
"Oliko hyvä elokuva?" "Anteeksi, olemme jurrissa!"
Suunnitelma kesti 10 sekuntia.
Vomitrónin äiti suuttui.
Hän kysyi tietysti: "Joitteko te?" Kielsimme.
Silloin aletaan neuvotella aikuisten kanssa.
Ensin sanotaan: "Emme juoneet." Kun aikuinen suuttuu lisää,
neuvotteluja kiihdytetään.
Näin isot imperiumit perustettiin.
Mayojen imperiumi alkoi näin.
"Joitteko te?" "Emme, typerä nainen!"
"Ettekö? Tuo kusipää on ilman paitaa!" "Hyvä on...
touché!
Me ehkä...
Me saatoimme...
...juoda yhden.
Ihan pikkuisen kolmella pillillä.
Ohuilla kahvipilleillä."
Kilpikonnat eivät suuttuneet silloin!
"Joimme vain yhden." "Yhden? Te löyhkäätte!"
"Okei, keskikokoisen. Oletteko tyytyväinen?"
Siinä me neuvottelimme, ja minä pidin tauon -
tulkiten tilannetta. Olimme kauheassa Oldsmobile Cutlassissa,
rumassa vanhassa Cutlassissa.
Cutlass haisi jo viinalta,
kun se oli uusi. "Täällähän haisee konjakilta."
Olimme Cutlassissa, alkoi sataa. Vomitrónin äiti kiljui.
Vomitrón istui siinä ottaen infoa vastaan.
"Kyllä, äiti."
Miguel oli nukahtamassa...
"Hän ei ole minun äitini!
Ei hätää. En piittaa."
"La Calle de las Sirenas" soi radiossa. Kuvitelkaa.
Olimme 16, humalassa ensi kertaa,
ja "La Calle de las Sirenas".
Se tekee temppuja mielelle.
Minua haukuttiin: "Uskomatonta! Miten saatoitte?"
Minä olin siinä...
"Kyllä, rouva."
Oli tosi vaikeaa olla siinä.
Sitten näin, että Vomitrónilla oli vaikeaa.
Hän oli tosi jäykkä. Outoa.
Kuin hyytelöä. Pää ei liikkunut, mutta vartalo kyllä.
Se oli painovoiman keskus. Hän keskittyi.
Kun rouva käänsi rattia...
Hidastustöyssy.
Ei mitään. Keskity.
Yhtäkkiä hänen päänsä alkoi liikkua.
Kuin painekeittimen regulaattori.
Pavut ovat valmiita!
Hän halusi avata ikkunan.
Mutta autohan oli vanha Cutlass.
Ikkuna ei mennyt alas.
Kahdeksan kierrosta senttiä kohti.
Sitten se nousi ylös. Outoa.
Kun se oli puoliksi auki,
sisään tuli yksi vaikuttavimmista oksennuksista,
jonka olen nähnyt koko juoppourallani.
Se kuulosti vain...
ja se siitä.
Se siitä.
Kuin pudottaisi neljän litran limsan.
Ei ollut mitään...
Ei.
Ei ollut mitään...
Ei.
Ei ollut mitään: "Pitele hiuksiani". Ei mitään.
Kuulen sen äänen ja...
"Osuimmeko kyyhkyseen? Mitä helvettiä?
Älä tapa villieläimiä, hitto!
Ihmiskunta on itsekäs!"
Käännyin ympäri, ja koko tuulilasi...
...oli sen peitossa.
Sisäpuolelta.
Ja ulkopuolelta.
Tieteellinen ihme!
Oksennus osui tuulilasiin,
lensi ulos,
ja ulkona se sanoi: "Tämä on siistiä", ja palasi sisälle.
Liilaa.
Ja valkoisia möykkyjä.
Vomitrón halusi Pinguinos-leivoksia.
Siinä on oikea Picasso.
Hänen äitinsä ei suhtautunut hyvin.
"Tämä on..."
"Älä viitsi äiti, rauhoitu."
Auto täytyi pysäyttää.
Silloin alkoi äärimmäinen typeryys.
Tulimme hulluiksi. Yritin vakuuttaa:
"Ei, rouva Vomitrón, asia on niin...
Menimme Läskin juhliin,
ja tiedättehän Läskin.
Tarkoitan, että se oli tylsää.
Siellä oli niin tylsää, että me haukottelimme.
Haukottelimme, ja he tunkivat suuhumme alkoholia. Niin."
Se nainen räjähti. Hän huusi tauotta.
Silloin Vomitrón...
uskon tekona -
ja rakkauden tekona -
suoraan sydämestään,
haluten korjata napanuoran,
jonka tilanne oli katkaissut,
riisui T-paitansa -
ja alkoi pyyhkiä tuulilasia.
Juuri niin. Sisäpuolelta.
Vähän ulkoakin. Ei paljoa.
Siinä hän oli. Epäaidolla Aéropostale -T-paidalla,
mikä suututti hänen äitiään lisää. Kuka pesi Vomitrónin T-paidat?
Nainen ei kestänyt enää. Hän nousi autosta.
Hän huusi loukkaavia sanoja.
"Tuon takia otin eron isästäsi!
Näin hän tekisi!
Olet ihan kuin hän! Otan sinusta eron! Vihaan sinua!"
Hän yritti löytää jonkun, johon tuulettaa raivoaan, ja kääntyi.
Hän näki nukkuvan Miguelin ja sitten minut.
Hän tarttui minua paidasta...
ja sanoi: "Alejando!
Mitä sinä ajattelet?
Mitä helvettiä sinä ajattelet?"
Minä kysyin: "Mitäkö ajattelen, rouva?
Olen 16, enkä ajattele.
Mutta tiedättekö, mitä ajattelen?
Rumassa Cutlassissa -
poika oksensi, huusitte minulle,
kusipää nukkui, ja mitä ajattelin?"
Onko täällä mukana pelaajia? Rakastan videopelejä.
Missä olette? Tuolla ovat neitsyet.
Ajattelette kaikki:
"Älä sano meitä neitsyiksi. Se ei ole oikein. Se ei ole totta.
Emme ole neitsyitä. Emme vain nussi paljoa."
Videopelit eivät ole enää vain neitsyille.
Pelaajat ovat väkivaltaisia. Olemme hulluja.
Oletteko nähneet ystävysten pelaavan FIFAa? Hullua.
FIFA on jalkapallovideopeli. Kaksi ystävää ei hillitse itseään.
"Hei, jäbä.
Ollaanko yhdessä makuuhuoneessasi...
...ja pelataan FIFAa?"
Mitä hän vastaa? "Minä vetäisen. Tehdään se!
Näytän sinulle.
Tahdon tunkeutua... "Hetkinen...
"Etkö tarjoa ensin kaljoja?" "Tungen kullini...!"
Se on kauheaa.
Peli on väkivaltainenkin.
Se aiheuttaa lisää väkivaltaa.
Kun joku tekee maalin, se näytetään uudestaan.
Vain maalin tehnyt voi pysäyttää uusinnat.
Se on Hitler-tason juttu. Hullua.
On nöyryyttävää, kun toinen tekee maalin.
"Maali!"
Jos vain saisi sanoa: "Pysäytän sen, vittu!
Tiedän, miten toisto lakkaa."
"Maali!"
"Lopeta, ääliö!"
"Maali!"
Ystävä ei hellitä,
sillä se on loiston hetki.
Hän pilkkaa. Hän nauttii siitä.
"Maali!"
Maali!
Kuka on mestari?
Maali!
Toin sinulle lahjan.
Syntymätodistuksesi. Olen isäsi! Maali!"
Kauheaa, ihan kauheaa.
"Saat kyytiä." Mitä se on?
Tiedän, mitä se tarkoittaa, mutta mitä se on?
Emme kuuntele sanoja, joita käytämme.
Kuvitelkaa, että se olisi totta.
Että FIFA-matsi päättyisi sillä tavalla. Siistiä.
Eikö niin? Aivan.
Eikö niin? "Selvä. Siistiä, rauhoitu.
Se on vain peli.
Älä ylireagoi. Hei, rouva.
Pelaamme FIFAa. Otetaan vain rennosti.
Juustoleivät maistuisivat kyllä.
Ei kastiketta hänelle...
Kyllä, rouva."
"Älä viitsi. Lakkaa itkemästä.
Sitä paitsi syy on sinun.
Sinun syysi. Sinulla ei ole koordinaatiota -
sen jälkeen, kun putosit 2. kerroksesta, koska tikkaat otettiin pois."
Tämä on mielipiteiden maailma. Kaikilla on nyt mielipide.
Kun sanoin, että olen paras koomikko, tiedän, mitä ajattelitte.
Meillä on mielipide. On hyvä, että kaikilla on mielipide.
Minusta se on liikaa.
Ette ehkä tiedä, mutta pornosivuilla on nyt kommenttiosasto.
Siellä,
pornosivuilla,
on kommenttiosasto.
Ihmiset jättävät kommentteja.
Arvostanko sellaisen mielipidettä, jolla on housut nilkoissa?
Vähän outoa. "Olen eri mieltä."
Mikä meitä vaivaa?
On pornoa ja kommenttiosasto.
"Naiselta puuttui intohimo."
Anteeksi, Guillermo del Toro...
...jos et pitänyt tästä mestariteoksesta.
"En tykännyt lopusta."
"En tykkännyt lopusta." Luin sen sieltä.
Sitä paitsi tiedämme,
että kaikki pornoleffat loppuvat samoin.
Kaikki loppuvat samoin. Ne loppuvat surun kyyneliin.
Kaikki loppuvat...
niin, että itkette.
"En pitänyt lopusta." Se sai minut ajattelemaan.
Kyllä, olisi hienoa,
jos pornoleffassa olisi taiteellisempi loppu.
Olisi kiva, jos hoitaisitte hommanne, ja elokuvan lopussa -
viimeinen kohtaus olisi elokuvaloppu.
Olisi hienoa katsella pornoa, ja tyypit siellä...
Siinä on siis mies.
Tyttö siinä...
"Näen kuolleita ihmisiä." Se olisi mahtavaa.
Se on yksi tapa nähdä se.
Mutta kun sanon, että kaikilla on mielipide,
enkä piittaa siitä, se johtuu kasvatuksestani.
Olen luodinkestävä mielipiteitä vastaan,
koska synnyin valtavaan perheeseen.
Olen kuudesta lapsesta nuorin. Kuudesta viimeinen! Nuorin!
Kaikki yrittivät aina opettaa minua. Kasvoin kaikkien mielipiteillä.
Kun olin pieni, sanoin kerran: "Isä!
Tahdon näyttelijäksi."
Isäni sanoi suoraan sydämestä,
empaattisesti, motivoiden poikaansa, rakastavan isän tavoin:
"Hyvä on, sinusta tulee siis homo!
Mikset voi olla insinööri, kuten veljesi,
insinööri kuten veljesi, tai insinööri kuten veljesi?"
"Olen psykologi." "Hiljaa, puhumme nyt insinööreistä!"
Muuten, meitä on kuusi.
Vanhempani siis harrastivat seksiä kuusi kertaa. Yök!
Ainakin kuusi kertaa.
Ainakin kuudesti isäni sanoi äidilleni: "Tule, muru." Kuusi kertaa!
Kasvoin mielipiteiden kanssa, mutta sanon:
jos teillä on unelma tai tahdotte tehdä jotain,
tahdotte muuttaa jotain, mitä teette,
tarvitsette jonkun, joka tukee teitä aina.
Onneksi sisarusteni joukossa -
minulla oli aina yksi, joka antoi tukensa.
Se on harvinaista. Ei sitä noin vain löydä ihmistä,
joka tukee ehdoitta. Minusta se liittyy...
Kuulostaa oudolta,
mutta se voi johtua hänen vammastaan.
Tuolla takana nauretaan. Helvetin hienoa.
"Hän sanoi 'vammainen'. Nauretaan.
Se on hassu sana."
Veljeni Pedro syntyi vammaisena.
Hänellä on CP-vamma.
Hän on siis vammainen mieleltään ja keholtaan.
Hän oli aina älyllisesti kuin 12-vuotias.
Siten hän oli 7-vuotiaana nero. Mutta en puhu siitä.
Ei eksytä asiasta.
Asia on se, että se kusipää sai aina kaikkien rakkauden.
Häntä kannustettiin. "Ai näyttelijäksi? Tietysti."
Aina pelkkää rakkautta. Kuunnelkaa tätä.
Menimme elokuviin -
katsomaan Suicide Squadia, ja hän piti siitä. Niin suuresta -
ehdottomasta rakkaudesta puhumme.
Hän tuki minua aina. Jokainen tarvitsee sellaisen ihmisen.
Sanon aina, että komedia on kuin valtava portaikko,
jossa on paljon askelmia. On kiivettävä vähä vähältä, ja tarvitaan tuki.
Tärkeä askel on ensimmäinen oma show.
Tein oman show'n muutama vuosi sitten -
Netflixille.
Ehkä näitte sen.
Osa teistä näki. Hienoa.
En syytä teitä. Se ei ollut paljon.
Me parannamme. Siispä...
Muistan tosi hyvin, kun komediashow ilmestyi.
Se oli tosi erityinen päivä.
Olin Hermosillossa päättämässä kiertuetta.
Tein kiertueen, jota kukaan ei nähnyt. Kiertueen...
jolle kukaan ei mennyt. Ehkä 35 ihmistä.
Tarkoitan yhteensä, kaikki kaupungit yhdessä.
35 ihmistä.
Hermosillon show loppui, ja se oli upeaa. Menin hotelliin,
sillä Hermosillossa ei ole paljoa tekemistä.
Sinä iltana sain puhelun, joka muutti elämäni lopullisesti.
Siskoni soitti -
ja sanoi: "Tiedän,
että ohjelmasi ilmestyy tänään, ja se on tärkeää,
mutta minulla on uutisia.
Pedro, veljemme,
sai juuri tietää sairastavansa ruokatorven syöpää."
Ja... Tiedän, mitä ajattelette.
Ajattelette: "Ahaa, hän ryhtyy dramaattiseksi."
Aivan, tästä tulee dramaattista.
Tervetuloa. Maksoitte lipuista syöpään. Tässä sitä ollaan.
Tervetuloa Syöpämaahan. Puhutaan...
On outoa, että kun kuulin uutisen,
ensimmäisenä tuli mieleen "miksi".
"Miksi" on ensimmäinen kysymys. "Miksi veljeni,
joka ei valehdellut, narkannut tai juonut, vaan rakasti?
Miksi hän eikä Donald Trump?" Tuli vain mieleen.
Siihen ei ole vastausta.
On outoa, että puhun tässä syövästä,
mutta minusta meidän on puhuttava siitä.
Syöpä on yleinen sairaus.
Kukaan ei kuitenkaan puhu syövästä.
Se on kuiskittu sairaus.
Tavallisimmat kuolinsyymme ovat lihavuus, verenpaine, diabetes.
En ole nähnyt, että diabetes olisi tabu.
"Rakas Luis, mitä voin sanoa?
No...
Jos joskus tarvitset jotain...
...ruoan lisäksi. Mitä vain tahdot, olemme tukenasi."
Sellaista ei tapahdu. Luisille ei tapahdu sellaista.
En sano, ettei se ole kauhea sairaus. Se on,
mutta olemme oppineet elämään sen kanssa. Syövästä ei puhuta.
Nostakaa kätenne, älkääkä ujostelko,
jos olette syöpäpotilas tai tunnette sellaisen.
Nostakaa kätenne ja pitäkää se ylhäällä.
Pitäkää se ylhäällä.
Ne teistä, jotka eivät nostaneet kättään,
katsokaa tätä määrää.
Syöpä on olemassa. Kiitos. Emme nyt puhu siitä.
Se on tosi ruma prosessi,
jossa huomasin perheen joko yhdistyvän tai hajoavan.
Onneksi perheeni yhdistyi.
Todella yhdistyi.
Kyllä, asia yhdisti.
Neljä WhatsApp-ryhmää.
Sama perhe ja neljä WhatsApp-ryhmää.
Katsokaa kauheaa perheryhmäänne, helvettiä, jossa elätte.
Kertokaa neljällä. Se olin minä.
Oli ryhmä, jossa olivat kaikki.
Sisarukset, vanhemmat,
sedät, koirat,
kaikki.
Tosi motivoiva ryhmä.
"Tietysti taistelemme. Kaikki järjestyy.
'Syöpä' alkaa s:llä kuten 'sisu'." Siinä he olivat.
Sitten oli pienempi ryhmä,
jossa sanottiin: "Emme pärjää kovin hyvin.
Älkää kertoko koirille. Pysykää lujina. Ei kerrota koirille."
Sitten oli pieni ryhmä, jossa piti maksaa.
Siitä putoili ihmisiä.
"Se ja se lähti ryhmästä."
Lopulta oli yksi, jossa lähetin meemejä ja muuta itselleni,
ihan motivaation takia. Siinä minä olin.
Tiiviin perheen kanssa on outoa. Niin pahassa tilanteessa -
perheeni oli yhtenäisimmillään.
Se on tosi outoa.
Veljeni leikkausta varten piti luovuttaa verta.
Ette ehkä tiedä ruokatorven syövän leikkauksesta.
Se on raju.
Ruokatorvi poistetaan kasvaimen mukana.
Sitten tehdään uusi ruokatorvi.
Se on nyt mahdollista.
Lääkärille voi sanoa: "Tahdon tähän käden.
Katso, kun käytän sitä!"
Leikkausta varten tarvittiin verta.
Yksi veljistäni kirjoitti ryhmässä:
"Minä en lahjoita. Vereni on sinistä."
Tarkoitan... anteeksi.
Mutta minä luin,
perheen koomikkona,
ja se kuulostaa loukkaukselta.
"Vittu, olet insinööri!
Pysy insinöörinä. Älä pilaile kanssani!"
Vihaisena ajattelin: "Ei, minun on saatava viimeinen sana.
Huipentuma on minun."
Minä kirjoitin:
"En luovuta verta, koska minulla on kuppa."
En piitannut pätkääkään.
En tajunnut, että lähetin sen ryhmään, jossa on lapsia.
He kysyivät: "Mikä on kuppa, setä?"
"Ei hätää, serkku, minä tutkin. Tässä on kuvia."
Saimme ne.
Veren luovuttaminen on vaikeaa. On todella.
On helpompaa saada viisumi.
Ainakin on toivoa, että sen saa.
Ne antava lomakkeen,
jossa on kysymyksiä. Se alkaa ystävällisesti.
Verilomake sanoo: "Kyllä, anna tulla.
Kaikki veriryhmät sopivat. Tee se!"
Vähä vähältä se sekaantuu asioihin.
Ensimmäinen kysymys: "Voitko hyvin tänään?"
"No joo." Eikö niin?
"Kyllä, on yksi syöpäjuttu, mutta...
S:llä kuten 'sisu'. Kyllä."
Seuraava kysymys:
"Onko sinulla flunssa?
Vuotaako nenäsi? Onko olosi...?"
"Ei, me voimme hienosti."
"Koskeeko vatsaasi, mahaasi, suolistoosi?"
"Ei, ei."
Seuraava kysymys: "Oletko homoseksuaali?"
"Miksi huudat minulle, kyselylomake?"
Siis en, mutta entä jos olisin?
Onko homolla frappuccinoa veren sijasta, vai?
"Ei.
Enkä voi enää kovin hyvin. Puoli pistettä tästä.
Olen reilu lomaketta kohtaan. Noin."
Seuraava kysymys. Vannon, että siinä oli tämä.
"Oletko käyttänyt verisiä seksileluja?"
Mikä se on?
Tiedän siis, mikä se on, mutta mikä se on?
Kuulostaa senaattoribileiltä.
Miten verinen seksilelu toimii?
Menen seksikauppaan, ostan dildon, kastan vereen...
ja sanon: "Ihan sama, käytä sitä silti."
"Ei."
Seuraava kysymys: "Onko sinut raiskattu äskettäin?"
Unohdetaan "raiskattu"...
"äskettäin"?
Lomakkeella ei ole muistia. Kuten Meksiko, se unohtaa.
Paha juttu.
"Äskettäin!"
Pahinta on, että luen: "Onko sinut raiskattu äskettäin?"
Ja jatkan: "Kyllä...
Pelasin FIFAa ja hävisin! Tiedät, miten käy."
Joka tapauksessa...
En luovuttanut verta, mutten sano syytä.
Niin, älkää olko uteliaita.
Menin veljeni sairaalahuoneeseen. Luulen,
että se oli koko prosessin kriittisimpiä hetkiä.
Se hetki, kun hänet vietiin leikkaukseen.
Se on rankkaa. On vaikeaa nähdä,
kun rakas ihminen viedään leikkaukseen,
jossa on 50 % mahdollisuus selvitä,
50 % mahdollisuus kuolla,
ja nolla prosenttia ei vastannut. Kuvitelkaa.
Se on raakadataa.
He vievät veljeni,
ja me reagoimme omilla tavoillamme.
Toinen oppimani läksy on se,
että kukin reagoi syöpään tavallaan.
Halutessaan voi kertoa vitsejä. Voi itkeä.
Se on okei, sillä sitä ei voi hallita.
Siksi puhun siitä täällä.
Komedia auttaa selviämään asioista, joita emme ymmärrä.
He siis vievät veljeni,
ja joku alkaa itkeä, toiset alkavat puhua...
Entä minä? En ymmärtänyt, mitä tapahtui.
Minun piti mennä nojaamaan seinään.
En saanut henkeä.
Vannon,
että perheen tiiviys on tärkeää siinä ja silloin,
sillä kävin läpi elämäni pahinta hetkeä,
ja yhtäkkiä 12-vuotias siskontyttöni huomasi minut,
käveli luokseni,
ja antoi minulle -
elämäni tiukimman halauksen.
Elämäni rakastavimman halauksen,
elämäni sydämellisimmän halauksen,
ja sanoi: "Setä,
älä huoli,
olen varma, että kuppa paranee."
Loistavaa.
Lapset.
Olisi hienoa kertoa, että tarina päättyy hyvin.
Ikävä kyllä 1,5 vuotta -
ruokatorven syöpää, joka muutti elämämme,
minun ja perheeni elämän, ja veljeni Pedro menehtyi.
Saatuaan 10 kemoterapiaa, 40 sädehoitokertaa -
ja leikkauksen,
josta hän toipui kuin voittaja.
Missään vaiheessa -
sen 1,5 vuoden aikana, koko hoidon aikana,
hän ei lakannut antamasta rakkautta, rakastamasta -
ja antamasta meille tukeaan.
Jotta tiedätte, miten suuri sen kaverin sydän oli...
Hoidoista oli annettu noin kolme neljännestä,
ja hän laihtui ja sai keuhkokuumeen,
joten hän joutui sairaalaan. Jäin hänen luokseen yöksi.
Ja...
kun hoitaja pesi ja puki häntä,
he juttelivat. Pedro oli papupata.
Ja... hän kysyi hoitajalta:
"Tunnetko Alex Fernándezin?"
Hoitaja sanoi: "Kuka helvetti se luuseri on?"
En syytä häntä.
Ja...
Veljeni kysyi:
"Etkö tunne häntä? Hän on tuolla ulkopuolella.
Hän on koomikko.
Hän on itse asiassa maailman paras koomikko."
Ja...
Jos Pedro sanoo niin,
uskon sen. Kiitos teille.
Hyvää yötä.
KIRJOITTI JA ESITTI ALEX FERNÁNDEZ
Kiitos! Kiitos, että tulitte!
Helvettiin syöpä! Hyvää yötä!
PEDRON, MAAILMAN PARHAAN VELJEN MUISTOLLE
Tekstitys: Tuija Tuominen