Downloaded from YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫בואו נתחיל עם הבדיחות, טוב?‬
‫אני אלכס פרננדז‬ ‫ואני הקומיקאי הכי טוב בעולם.‬
‫תודה רבה.‬
‫כן.‬
‫מה כל כך מצחיק, גבר?‬
‫זה בסדר.‬ ‫כשאמרתי את זה אני יודע שכמה מכם חשבו,‬
‫"חכו עד שאני אכנס לטוויטר.‬
‫ברגע שאני אצא מכאן, הוא ישמע ממני."‬
‫תראו, אני יודע שאתם לא מאמינים.‬
‫קשה לגרום לכם להאמין שאני הקומיקאי‬ ‫הכי טוב בעולם, אבל זאת העבודה שלי.‬
‫העבודה שלי היא לשכנע אתכם. זה לא היה קל.‬
‫זה התחיל כשהתפטרתי‬ ‫אחרי שבע שנים שעבדתי במשרד. שבע שנים.‬
‫שבע שנים.‬
‫זה המון זמן, שבע שנים. המון!‬
‫עשיתם משהו במשך שבע שנים,‬ ‫חוץ מאשר להתקיים? זה המון.‬
‫לכן בית הספר היסודי הוא שש שנים.‬ ‫זה די והותר.‬
‫יום אחד כבר לא יכולתי יותר‬ ‫ואמרתי לבוסית שלי, "בוסית,‬
‫אנחנו צריכים לדבר. בואי לחדר הישיבות".‬ ‫הלכנו לחדר הישיבות ואמרתי לה ישר בפנים,‬
‫"בוסית, אני פה כי..."‬ ‫לא, אני לא נתתי לה אגרוף.‬
‫לא, זאת תקשורת. מישהו מסונורה אולי יגיד,‬ ‫"תן לה אגרוף!" לא, חכו.‬
‫זאת תקשורת. אמרתי לה, "בוסית,‬
‫אני מתפטר. אני הולך להיות קומיקאי."‬
‫והבוסית שלי אמרה שתי מילים‬
‫שלעולם לא אשכח כשאני על הבמה.‬
‫שאני נושא איתי הלילה,‬ ‫כמו בכל שאר הלילות.‬
‫היא אמרה, "בחייך, גבר!"‬
‫האישה אמרה "בחייך, גבר!"‬
‫כי היא לא האמינה לי.‬ ‫ולמה היא לא האמינה לי?‬
‫לא ידעתי את זה,‬ ‫אבל שבועיים קודם מישהו אחר התפטר‬
‫ואמר שהוא רוצה להיות מתאבק.‬
‫ככה פתאום.‬
‫הבוסית לשעבר שלי‬ ‫הייתה מזרקת החלומות השבורים.‬
‫כולם זרקו עליה מטבעות.‬
‫"אני כבר לא רוצה להיות מנהל חשבונות,‬ ‫אלא אסטרונאוט."‬
‫בעיניי זה היה פואטי.‬ ‫הייתי חובב התאבקות כשהייתי קטן.‬
‫היאבקות מקסיקנית. איזה מופע!‬
‫אני לא אשכח לעולם.‬
‫למשל, כשאחי לקח אותי‬ ‫ל"מקסיקו סיטי ארנה" בפעם הראשונה.‬
‫זה מקום נהדר.‬
‫אם אתם לא ממקסיקו סיטי,‬ ‫כשאתם באים הנה,‬
‫שימו עין על החפצים שלכם, אבל...‬
‫לכו ל"מקסיקו סיטי ארנה". זה מקום נהדר.‬ ‫אני זוכר שכשהלכתי לשם,‬
‫פשוט לא האמנתי. זה היה כזה...‬
‫"אחי!‬
‫זה המקום שהם גרים בו!"‬
‫הייתי כל כך נאיבי ותמים.‬
‫היו לי את בובות הפעולה והזירה.‬ ‫כשסיימתי לשחק, שמרתי אותן מתחתיה.‬
‫בעיניי זה היה המקום שכולם גרו בו.‬
‫מתחת לזירה.‬ ‫פרו אגואיו, אשתו, כולם שכבו שם.‬
‫לא האמנתי למראה עיניי.‬
‫ושם, בפינת הזירה,‬
‫היה מיסטיקו, בוהק.‬
‫מיסטיקו, בוהק ככה.‬ ‫תדמיינו את התחת שלו. הוא היה שם, ככה.‬
‫מיסטיקו היה שם. כי מיסטיקו בוהק, נכון?‬
‫המסכה שלו, המכנסיים שלו, החזה שלו.‬ ‫אף אחד לא יודע למה.‬
‫אבל החזה שלו בוהק. הבן זונה מזיע נצנצים.‬
‫הבן שלו בטח ממש מאושר.‬
‫"אבא, סיימתי עבודה לבית הספר!"‬ ‫"תן לי לקשט אותה, בן. זהו.‬
‫חסרה לך האות 'אם'. הנה."‬
‫לא.‬
‫ואחי אמר לי, "זה לא הכל.‬
‫אפשר לגשת למתאבקים". אני לא ידעתי את זה.‬
‫זאת הייתה הפעם הראשונה שלי שם.‬ ‫זה לגמרי קטע של מקסיקו סיטי.‬
‫אם אתם לא מכאן, לא תבינו.‬
‫מישהו כאן בא מרחוק? מצפון מקסיקו?‬
‫מאיפה את?‬
‫ממקאלן, טקסס.‬ ‫-ממקאלן, טקסס.‬
‫ממונטריי, נכון?‬
‫מ...‬
‫אוקיי, ממקאלן, טקסס. נהדר.‬
‫מאיפה אתן?‬
‫אחת אמרה נואבו לאון והשנייה מונטריי.‬ ‫זאת בעיה.‬
‫אחת מכן מתכחשת למוצאה.‬
‫"אני מכל מדינת נואבו לאון,‬ ‫זה פשוט יותר."‬
‫אוקיי, טוב, זה כל כך מקסיקו סיטי.‬
‫אתם לא תבינו, אבל...‬
‫בחור אחד עולה לשם, מיסטיקו נמצא בזירה,‬
‫והוא מתחיל לצעוק עליו, באמצע הקרב...‬
‫"מיסטיקו!‬
‫מיסטיקו!‬
‫מיסטיקו!"‬
‫אבל מיסטיקו לא מסתובב אליו.‬
‫הוא עומד שם ומתעלם ממנו‬
‫ומראה לכולם את התחת שלו.‬
‫מסמן "וי" על כל ישבן.‬
‫"מיסטיקו!‬
‫מיסטיקו!‬
‫מיסטיקו!"‬
‫אבל מיסטיקו לא מסתובב.‬
‫לכן הוא מיסטי, לדעתי.‬
‫"מיסטיקו!‬
‫מיסטיקו!‬
‫מיסטיקו!" אז מיסטיקו מסתובב,‬
‫והאיש אומר לו, "לך תזדיין, מיסטיקו!"‬
‫איזה רגע!‬
‫מקסיקו שלי.‬
‫אני יודע שזה קטע של מקסיקו סיטי,‬
‫כאן, במקסיקו סיטי,‬ ‫אנחנו צועקים זה על זה כל הזמן.‬
‫אני יודע שלא הבנתן את הבדיחה.‬
‫אל תדאגו, יש לי בדיוק אותה בדיחה‬
‫בסגנון מונטריי, במיוחד בשבילכן.‬
‫הלילה, אותה בדיחה...‬
‫בסגנון מונטריי, רק בשביל שתיכן.‬
‫עלבון לכל האחרים כאן,‬
‫אבל פרס בשבילכן. הלילה...‬
‫אותה בדיחה...‬
‫בסגנון מונטריי.‬
‫אותה בדיחה...‬
‫אבל בסגנון מונטריי. בדיוק.‬
‫"מיסטיקו!‬
‫מיסטיקו!‬
‫מיסטיקו!"‬
‫ומיסטיקו לא מסתובב.‬
‫עומד שם, מראה את התחת שלו ומתעלם ממנו.‬
‫מסמן "וי" על כל ישבן.‬
‫"מיסטיקו!‬
‫מיסטיקו!‬
‫מיסטיקו!" ומיסטיקו לא מסתובב.‬
‫לכן הוא מיסטי, לדעתי.‬
‫"מיסטיקו!‬
‫מיסטיקו!"‬
‫מיסטיקו מסתובב...‬
‫והאיש אומר, "לך תזדיין, חתיכת פחדן!"‬ ‫זהו זה.‬
‫איזה רגע!‬
‫אני מתבגר. אני...‬
‫בתור הקומיקאי הכי טוב בעולם,‬ ‫אני מתבגר.‬
‫גיליתי איך זה להיות מבוגר. אני יודע מה זה.‬
‫זה להבין שעשית דברים טיפשיים כשהיית קטן.‬ ‫זה להתבגר.‬
‫אם אתה חושב שלא עשית דברים טיפשיים‬ ‫כשהיית קטן, זה כי אתה עדיין לא בוגר.‬
‫אנחנו כל כך טיפשים.‬
‫אנחנו נולדים טיפשים. לכן ילדים הולכים‬ ‫לבית הספר. כדי להיפטר מהטיפשות.‬
‫הטבע חכם.‬
‫הוא יודע...‬
‫שאנחנו טיפשים. לכן הוא מגונן עלינו.‬
‫תרימו יד, אל תתביישו...‬
‫אם אתם, או ילד שאתם מכירים,‬
‫נפלתם מהקומה הראשונה ולא נפגעתם כלל.‬
‫איפה הבחורים שלי?‬
‫אוקיי, יש לנו כמה.‬
‫החבר שלי עם המשקפיים כאן.‬ ‫היי, איך קוראים לך?‬
‫עמנואל.‬
‫אתה נפלת, או שזה היה ילד אחר?‬
‫זה היית אתה, נכון? ברור!‬
‫תדגיש את זה. "אני זה שנפל!"‬
‫אוקיי, איך נפלת, עמנואל?‬
‫אתה נפלת...‬
‫במדרגות?‬
‫אה, לא היו מדרגות?‬
‫בדיוק כמו כלבלב. לא הבנתי.‬
‫אתה היית בקומה הראשונה?‬
‫היה סולם ולקחו אותו משם. איפה גרת?‬
‫בבית מלגו?‬
‫והזיכרון שלך לא קלט את זה,‬ ‫אז הוא אמר, "הסולם עדיין שם"?‬
‫ואתה ירדת.‬
‫בן כמה היית...‬
‫כשזה קרה? שש? בסדר.‬
‫אבל ההורים שלך היו מטומטמים, נכון?‬
‫הם פשוט חשבו,‬ ‫"ניקח משם את הסולם. מה כבר יקרה?‬
‫הילד יודע. הילד יכול לראות.‬ ‫הוא יהיה בסדר."‬
‫אבל לא קרה לך שום דבר. נכון, עמנואל?‬ ‫למזלנו, אתה כאן.‬
‫אני כל כך שמח. תראו...‬
‫אני לא אומר שילדים שנופלים זה מצחיק.‬
‫להפך, זה מצחיק מאוד.‬
‫כשאומרים "הם עשויים מגומי", זה נכון!‬
‫כשילד נופל, הוא מנתר.‬
‫ו...‬
‫"בואו נשתה מיץ ענבים או משהו כזה."‬
‫הם פשוט מתעלמים מזה!‬
‫אבל האימא בהיסטריה. "הוא נפל!‬
‫עמנואל הקטן שלי נפל!‬
‫מהקומה הראשונה, כשהסולם לא היה שם.‬ ‫הוא נפל!‬
‫לקחנו אותו לניקוי. אני לא יודעת מה קרה!‬
‫אני בשוק.‬
‫בשוק. תרגישו!‬
‫כן, הוא היה במדים שלו.‬ ‫איזה טיפש, הוא ילכלך אותם!‬
‫מחר הוא ילבש מדים של יומיום!‬
‫זה יכול לקרות לילד.‬
‫ורוב הסיכויים הם שלא יקרה שום דבר.‬
‫מצד שני, לזקן אסור ליפול ככה.‬
‫כן, זה לא שזקנים הם חכמים.‬ ‫הם פשוט נזהרים לא ליפול.‬
‫יש גיל שבו נפילה ואבולה הן לא כאלו שונות.‬
‫באותה רמה. אני לא אומר שמצחיק שזקן נופל.‬
‫זה מצחיק מאוד, כי...‬
‫זה איטי.‬
‫הקדמה, קונפליקט, מסקנות.‬
‫שאלות, תשובות, הכל קורה שם.‬
‫והוא כזה, "טוב, מתחילים.‬
‫יום חדש. קדימה!‬
‫ייקח לי כל היום להגיע לחנות. אז קדימה!‬
‫לכל הרוחות!‬
‫מה זאת מדרכת האבן המסתורית כאן?‬
‫מה קורה? טעיתי בחישוב. לא, מה...?‬
‫כן, זה התחיל.‬
‫הנפילה התחילה.‬
‫היום הראשון.‬
‫הוא כאילו נשען קדימה, אבל מהר יותר.‬ ‫הנה זה בא.‬
‫מישהו יכול לעזור לי, בבקשה?‬
‫הצילו! גם אני במדים!‬
‫במדי עובד הסופרמרקט שלי! בבקשה, תעזרו לי!"‬
‫מה שאני אומר זה שטוב לחלוק בטיפשות שלנו,‬
‫כי אנחנו מתבגרים. עמנואל, היום הפכת...‬
‫למבוגר. מזל טוב.‬
‫אז אחלוק איתכם באחד הרגעים הטיפשיים‬ ‫שאני הכי אוהב, בינג' השתייה הראשון שלי.‬
‫זה קרה כשהייתי בן 16.‬
‫אם אתם קטינים, אל תשתו.‬
‫תתרחקו מסמים. אל תעשו כלום. אל תתקיימו.‬
‫זה גיל נורא, 16.‬
‫סיפור עם שלוש דמויות ראשיות:‬ ‫אלכס פרננדז ושני חברים שלו.‬
‫אחד הוא מיגל והשם של השני הוא לא באמת זה,‬
‫אבל כך קראנו לו לאחר מכן. מקיאון.‬
‫אלכס פרננדז, מיגל ומקיאון.‬ ‫שלושתנו מסתובבים ביחד.‬
‫היינו מוכנים להרפתקה.‬ ‫היו לנו כרטיסים לקולנוע.‬
‫לפתע פתאום היה למיגל הבזק של טיפשות.‬
‫אתם מכירים את ההבזקים האלה?‬
‫הם באים מכאן, מאונת המוח הזאת.‬
‫זה המקור של כל הטיפשות.‬
‫נכון? צד המוח שגורם לכם להגיד דברים כמו‬ ‫"מה אם ניסע על שביל הולכי הרגל הזה?"‬
‫ומה הייתה תוכנית האב של מיגל? פשוט מאוד.‬
‫שיורידו אותנו בקולנוע,‬ ‫נעשה כאילו שאנחנו נכנסים,‬
‫אבל נלך לחנות,‬
‫נקנה אלכוהול, ניקח מונית,‬
‫נלך למסיבה של גורדו,‬
‫נשתה את כל האלכוהול שנוכל במשך 45 דקות...‬
‫ונחזור לקולנוע. שום דבר לא יכול להשתבש.‬
‫זה תרגיל שלא מכירים אפילו במפלגת PRI.‬
‫מושלם. אני רציני.‬
‫אז הורידו אותנו בקולנוע,‬
‫עשינו כאילו שאנחנו נכנסים...‬
‫רק קטנים יותר...‬
‫לקחנו מונית ונסענו ל"אוקסו",‬
‫קנינו אלכוהול ממש זול,‬
‫איזו וודקה...‬
‫זה היה מזמן. לא היה "פור לוקו".‬
‫הצעירים צוחקים.‬
‫המבוגרים עושים,‬ ‫"פור לוקו? אתה לוקו. אני לא מבין".‬
‫אל תדאגו.‬
‫אני אסביר.‬
‫"פור לוקו" זה משקה זוועתי‬ ‫שאפשר לשתות או לנקות איתו רצפות.‬
‫קנינו את הוודקה הזולה,‬
‫הוודקה הזולה הזאת,‬ ‫שמרחוק נראה שיש לה רוסי על המדבקה...‬
‫לבוש בפרווה, הורג אייל קורא.‬
‫זה וודקינסקי!‬
‫אבל כשמסתכלים מקרוב עושים,‬ ‫"לא, זה מישהו ממונטריי".‬
‫במעיל פרווה. "קפוא פה!"‬
‫מונטרינסקי, לא ככה?‬
‫קצת מיץ ענבים,‬
‫שאפילו לא היה מיץ ענבים.‬ ‫זה היה משהו סגול ומגעיל.‬
‫קצת נשנושים,‬
‫והלכנו למסיבה של גורדו. מסיבה למתבגרים.‬ ‫יש כאן מתבגרים הלילה?‬
‫אני שונא אתכם.‬
‫התקופה הכי נוראה בחיים שלי. זוועה.‬
‫אתה חרמן כל היום.‬
‫אין לך כסף ולא הערכה עצמית.‬ ‫אין לך שום דבר. זה נורא.‬
‫הגענו למסיבה של גורדו.‬ ‫בגיל הזה, כולנו רוצים להיות מבוגרים.‬
‫זה נורא. הבנות שם עשו...‬
‫"אני שונאת את זה.‬
‫אני שונאת ביולוגיה.‬
‫זה כל כך קשה ולא שימושי.‬
‫אני שונאת את זה. אוי, זה הפוך.‬ ‫אני כזאת טיפשה."‬
‫כולם שם רוקדים,‬
‫אבל מוזר, במין מעגל, כמו בטקס.‬
‫שניים רוקדים באמצע,‬
‫משפילים את עצמם וחוזרים למעגל. בדיוק.‬
‫ואתה שם, כולך טיפש...‬
‫אתם יודעים מה עוד יותר גרוע?‬ ‫תמיד היה את הבדחן הזה‬
‫שהיה עושה את הבדיחות שלו‬ ‫על רחבת הריקודים וכולם אהבו אותו.‬
‫"קרליטוס מגיע? אני מקווה שכן."‬ ‫"קרליטוס הוא הכי טוב."‬
‫"הנה הוא!‬
‫שיעשה את ריקוד מוכר הטאקו שוב.‬
‫עם אננס, קרליטוס!"‬
‫"אין כמו קרליטוס."‬
‫"חבל שהוא מאומץ."‬
‫ילדים הם כל כך אכזריים.‬
‫מחיאות כפיים לכל הילדים המאומצים!‬
‫בכל מקום שתהיו.‬
‫תאמצו, אל תקנו. אז...‬
‫אז היינו בבינג' השתייה של גורדו,‬
‫שתינו את כל האלכוהול שיכולנו.‬
‫שלושתנו שתינו ליטר.‬
‫יש.‬
‫ואז הרגשתי אותו משפיע,‬ ‫בפעם הראשונה בחיים שלי,‬
‫הרגשתי את החיה הזאת יוצאת מהבטן שלי.‬
‫היא כזה...‬
‫מגיחה מכאן...‬
‫ומשתלטת על החיים שלך לנצח.‬
‫"זה אני, אלחנדרו. אני האלכוהול."‬
‫"מה אתה עושה?" "אני אהיה כאן עד שתתגרש!"‬
‫"הכל מסתובב ואני לא. מה קורה? הצילו!"‬
‫אבל אני נשבע לכם שזה הלך טוב.‬ ‫הורידו אותנו בקולנוע.‬
‫הכל פעל כמתוכנן. היינו בקולנוע, מחוקים.‬
‫"מה, גברת?‬
‫על מה את מסתכלת? על מה?‬ ‫תמצאי לך חיים."‬
‫אני אוהב את החיים! תביאי נשיקה."‬
‫שכחנו רק פרט קטן אחד.‬ ‫אימא של מקיאון באה לאסוף אותנו.‬
‫היא עצרה שם.‬
‫אני לא יודע מה חשבנו. שתאסוף אותנו כרכרה?‬
‫אימא של מקיאון עוצרת. שלושתנו מחוקים.‬
‫אז התחילה הבעיה.‬
‫אז התחילה הטיפשות.‬
‫"אנחנו מחוקים, גבר! למה עשינו את זה?!"‬
‫"מה עכשיו?"‬
‫"שימו מטבעות בפה וזה יעבור."‬
‫אז עמדנו שם, כמו קופות חיסכון.‬
‫תודה לאל שחסכנו כסף!‬
‫עד שמיגל עלה מן האפר, כמו הפניקס.‬
‫"תירגעו.‬
‫יש לי תוכנית.‬
‫נוכל לעבוד על האישה בת ה-47 הזאת.‬
‫קלי קלות.‬
‫מקיאון, אני אעבוד על אימא שלך.‬
‫יש לי תוכנית. נעצור את הנשימה."‬
‫"אתם רואים?" "בסדר."‬
‫"מושלם."‬
‫"איך היה הסרט?"‬ ‫-"מצטערים, אנחנו מחוקים!"‬
‫התוכנית שלנו שרדה עשר שניות.‬
‫אימא של מקיאון התרגזה.‬
‫היא שאלה את השאלה המתבקשת.‬ ‫"שתיתם?" אמרנו שלא.‬
‫כי אז מתחילים את המשא ומתן עם המבוגר.‬
‫כן, בהתחלה עושים "לא, אנחנו לא שתינו."‬ ‫וכשהמבוגר מתרגז יותר...‬
‫מתקדמים במשא ומתן.‬
‫אימפריות גדולות נוסדו כך.‬
‫אימפריית המאיה המזוינת החלה כך.‬
‫"שתיתם?!" "לא, אישה טיפשה!"‬
‫"לא שתיתם? לזה אין חולצה בכלל!"‬ ‫"בסדר...‬
‫ניצחת.‬
‫אולי...‬
‫רק אולי...‬
‫שתינו.‬
‫דרינק אחד קטן, עם שלושה קשים.‬ ‫לא קשים רגילים. הדקים של הקפה, גברתי."‬
‫צבים לא התעצבנו מזה אז.‬
‫"רק אחד."‬
‫"אחד? אתם מסריחים מזה!"‬
‫"אוקיי, אז בינוני, טוב?"‬
‫אז היינו שם, נושאים ונותנים,‬ ‫ועשיתי הפסקה...‬
‫כדי להבין את המצב.‬ ‫היינו בתוך "קאטלס" זוועתית,‬
‫"קאטלס" ישנה ומכוערת.‬
‫מאחר שזאת "קאטלס",‬ ‫כבר היה לה ריח של דרינק...‬
‫ישר מהחנות. "תראי, יש לה ריח של ברנדי".‬
‫היינו ב"קאטלס". התחיל לרדת גשם.‬ ‫אימא של מקיאון לא הפסיקה לצרוח.‬
‫ומקיאון ישב שם וקיבל את המידע.‬
‫"כן, אימא." מיגל מתחיל להירדם...‬
‫"זאת לא אימא שלי.‬
‫קטן עליי, מה אכפת לי?"‬
‫וברדיו יש את "רחוב הסירנות". תתארו לכם.‬
‫אתה בן 16, שיכור בפעם הראשונה,‬ ‫ו"רחוב הסירנות"?‬
‫זה מטמטם אותך. ואני שם...‬
‫סופג נזיפות,‬
‫"אני לא מאמינה! איך יכולתם?!"‬
‫ואני שם...‬
‫"סירנות...‬
‫בירח..."‬
‫"כן, גברתי."‬
‫"רוחצות...‬
‫בכוכבים...‬
‫עם צבע...‬
‫אלף נסיכות רוקדות בשמלות..."‬
‫היה כל כך קשה להיות שם.‬
‫אז ראיתי שמקיאון בבעיה.‬
‫הוא היה ממש נוקשה, מוזר כזה.‬
‫מוזר, כמו סוג של ג'לי.‬ ‫הראש שלו לא זז, אבל הגוף כן.‬
‫זה היה מרכז הכובד שלו. מרוכז פה.‬ ‫כי כשהיא סובבה את ההגה מה שקרה...‬
‫פס האטה.‬
‫שום דבר. מרוכז.‬
‫לפתע פתאום, הראש שלו מתחיל לזוז.‬
‫ככה, כמו שסתום של סיר לחץ.‬
‫השעועית מוכנה!‬
‫והוא רוצה לפתוח את החלון.‬
‫אבל זאת "קאטלס" ממש ישנה, זוכרים?‬
‫הוא לא נפתח.‬
‫שמונה סיבובים לסנטימטר.‬
‫ואז הוא עלה בחזרה. מה זה מוזר.‬
‫וכשהוא היה חצי פתוח,‬
‫הגיעה אחת ההקאות הכי מרשימות‬
‫שראיתי בכל קריירת השכרות שלי.‬
‫הדבר הזה נשמע רק...‬
‫זהו.‬
‫זה הכל.‬
‫כמו כשמפילים בקבוק סודה גדול.‬
‫לא היה...‬
‫לא.‬
‫לא היה...‬
‫לא.‬
‫לא היה "תחזיק לי את השיער". שום דבר.‬
‫נשבע לכם, שמעתי את הצליל הזה ו...‬
‫"פגענו ביונה? מה קורה?‬
‫אל תהרגי את חיות הבר, לעזאזל!‬
‫המין האנושי כל כך אנוכי."‬
‫אז הסתובבתי וכל השמשה הקדמית...‬
‫הייתה מרוחה בזה.‬
‫מבפנים...‬
‫ומבחוץ.‬
‫פלא מדעי!‬
‫הקיא פגע בשמשה הקדמית...‬
‫יצא החוצה...‬
‫יצא החוצה, אמר "מגניב" וחזר פנימה.‬
‫הכל היה סגול שם.‬
‫עם חתיכות לבנות.‬
‫אתם מבינים, כי מקיאון רצה עוגיות.‬
‫"הנה הפיקאסו שלך, אדוני."‬
‫וזה לא בא לאימא שלו בטוב, כמובן.‬
‫"זה..."‬
‫"בחייך, אימא, תירגעי."‬
‫היא נאלצה לעצור,‬ ‫ואז התחילה הטיפשות הקיצונית.‬
‫יצאנו מדעתנו בניסיון לשכנע אותה.‬
‫"לא, גברת מקיאון, מה שקרה זה...‬
‫הלכנו למסיבה של גורדו,‬ ‫ואת מכירה את גורדו...‬
‫היא הייתה על הפנים, אז הגענו לשם,‬ ‫והיה ממש משעמם, אז פיהקנו.‬
‫וכשפיהקנו מילאו לנו את הפה באלכוהול.‬ ‫זה מה שקרה."‬
‫האישה יצאה מדעתה. היא לא הפסיקה לצרוח.‬
‫ואז מקיאון...‬
‫במפגן של אמונה...‬
‫במפגן של אהבה...‬
‫ישר מהלב,‬
‫בניסיון לחבר מחדש את חבל הטבור שלו...‬
‫שניזוק במצב הזה...‬
‫הוריד את הטי-שירט שלו...‬
‫והתחיל לנקות את השמשה.‬
‫כן.‬
‫מבפנים...‬
‫וקצת מבחוץ, לא הרבה.‬
‫זה מה שהוא עשה...‬
‫עם חולצת ה"ארופוסטאלה" המזויפת שלו...‬
‫וזה הרגיז את אימא שלו עוד יותר,‬ ‫כי מי כיבס את החולצות של מקיאון?‬
‫האישה לא הייתה יכולה יותר.‬ ‫היא יצאה מהמכונית.‬
‫היא צעקה באופן פוגע עכשיו.‬
‫"אתה יודע, בגלל זה התגרשתי מאבא שלך!‬
‫זה מה שהוא היה עושה!‬
‫אתה בדיוק כמוהו!‬ ‫אני מתגרשת ממך! אני שונאת אותך!"‬
‫היא ניסתה למצוא מישהו להוציא עליו‬ ‫את הכעס שלה, הסתובבה והבן שלה...‬
‫היא ראתה את מיגל, שישן, ואז אותי.‬
‫אז היא תפסה אותי בחולצה...‬
‫ואמרה לי, "אלחנדרו!‬
‫מה אתה חושב לעצמך?!‬
‫מה לעזאזל אתה חושב?!"‬
‫ואני כזה, "גברתי, מה אני חושב?‬
‫אני בן 16. אני לא חושב.‬
‫אבל אם את רוצה תשובה,‬ ‫את יודעת מה אני חושב?‬
‫ב'קאטלס' המכוערת הזאת,‬ ‫כשהבן שלך מקיא, את צועקת עליי,‬
‫המזדיין הזה ישן,‬ ‫אז את יודעת מה אני חושב?‬
‫'אלף נסיכות רוקדות בשמלות...'"‬
‫יש כאן גיימרים הלילה?‬ ‫אני מת על משחקי וידאו.‬
‫איפה אתם?‬
‫שם נמצאים הבתולים.‬
‫כולכם חושבים...‬
‫"אל תקרא לנו בתולים. זה לא בסדר.‬ ‫זה לא נכון.‬
‫אנחנו לא בתולים, רק לא מזדיינים הרבה.‬ ‫תפסיק!"‬
‫חוץ מזה, משחקי וידאו הם כבר לא רק לבתולים.‬
‫משחקים בהם אנשים אלימים מאוד.‬ ‫אנחנו משוגעים.‬
‫ראיתם פעם שני חברים משחקים בפיפ"א?‬ ‫זה טירוף.‬
‫פיפ"א, משחק הווידאו של הכדורגל.‬ ‫שני חברים, מאבדים שליטה ישר על המקום.‬
‫"היי, גבר.‬
‫אתה רוצה לבלות בחדר השינה שלך...‬
‫ולשחק פיפ"א? כן?"‬
‫ומה התשובה שלו?‬
‫"אני אזיין אותך! בוא נלך על זה!‬
‫אני אזיין לך את הצורה!‬
‫אני רוצה לחדור..." "רגע."‬
‫"לא תזמין אותי לארוחת ערב קודם?"‬ ‫"אני אתקע לך..."‬
‫זה נורא.‬
‫חוץ מזה, המשחק הוא אלים.‬
‫המשחק גורם לאלימות.‬
‫כשמישהו מבקיע,‬
‫יש הילוך חוזר.‬
‫ורק זה שהבקיע יכול לעצור אותו.‬
‫זה קטע של היטלר. זה טירוף.‬
‫זה משפיל מאוד, כשהשני מבקיע.‬
‫"שער!"‬
‫אם רק היית יכול לומר,‬ ‫"אני אעצור את זה. פאק!‬
‫אני יודע איך לעצור את ההילוך החוזר."‬
‫"שער!"‬
‫"תפסיק, אידיוט!"‬
‫"שער!"‬
‫והחבר שלך לא משחרר.‬
‫זה רגע של תהילה.‬
‫הוא עושה ממך צחוק.‬ ‫אתה יושב שם והוא נהנה.‬
‫"שער!‬
‫שער!‬
‫מי הגבר?‬
‫שער!‬
‫הבאתי לך מתנה.‬
‫שתי ביצים. כי אני הגבר! שער!"‬
‫נורא. פשוט נורא.‬
‫"אני אזיין אותך". מה זה?‬
‫אני יודע מה זה אומר, אבל מה זה?‬
‫אנחנו לא מקשיבים למה שאנחנו אומרים.‬
‫תתארו לכם שזה היה נכון...‬
‫היה מגניב אם משחק הפיפ"א שלכם‬ ‫היה מסתיים ככה.‬
‫נכון?‬
‫אה, בסדר.‬
‫נכון? "זה בסדר, תירגע.‬
‫זה רק משחק.‬
‫תירגע. היי, גברתי.‬
‫לא, אנחנו משחקים פיפ"א.‬ ‫כן, רק עושים חיים.‬
‫לחם וגבינה יהיה נהדר, כן.‬
‫אבל הוא לא צריך רוטב.‬
‫כן, גברתי."‬
‫"בחייך, תפסיק לבכות.‬
‫חוץ מזה, זאת אשמתך.‬
‫זאת אשמתך, גבר. אין לך קואורדינציה‬
‫מאז שנפלת מהקומה הראשונה‬ ‫כי לקחו לך את הסולם."‬
‫אנחנו חיים בעולם של דעות.‬ ‫לכל אחד יש דעה עכשיו.‬
‫כשאמרתי שאני הקומיקאי הכי טוב בעולם,‬ ‫אני יודע מה חשבתם.‬
‫נכון? יש לנו דעה. זה בסדר שלכולנו יש דעה.‬
‫לדעתי זה יותר מדי.‬
‫אולי אתם לא יודעים,‬ ‫אבל באתרי פורנו יש עכשיו מקום לתגובות.‬
‫שם...‬
‫באתר הפורנו,‬
‫יש מקום לתגובות.‬
‫ואנשים משאירים תגובות.‬
‫האם אני צריך לכבד את דעתו‬ ‫של מישהו שהמכנסיים שלו למטה??‬
‫זה מוזר כזה. "לא, אני לא מסכים".‬
‫מה קרה לנו? אנשים משאירים תגובות עכשיו.‬ ‫בפורנו שלכם יש מקום לתגובות.‬
‫"לגברת הייתה חסרה התלהבות."‬
‫סליחה, גיירמו דל טורו...‬
‫אם לא אהבת את יצירת המופת.‬
‫"לא אהבתי את הסוף."‬
‫"לא אהבתי את הסוף".‬ ‫באמת שקראתי את זה שם.‬
‫חוץ מזה, כולנו יודעים‬ ‫שכל סרטי הפורנו מסתיימים באותה דרך.‬
‫באותה דרך.‬
‫כולם מסתיימים בדמעות העצב שלכם.‬ ‫כולם מסתיימים בזה...‬
‫שאתם בוכים.‬
‫"לא אהבתי את הסוף." זה גרם לי לחשוב.‬
‫נכון שיהיה נהדר‬
‫אם לסרטי פורנו יהיה סיום אמנותי יותר?‬ ‫יהיה נהדר אם תעשו את הקטע שלכם,‬
‫ותראו את סוף הסרט‬
‫עם סצנה אחרונה, סיום של קולנוע.‬
‫יהיה נהדר אם תהיו שם,‬ ‫תראו פורנו, הגבר שם...‬
‫ככה, נכון?‬
‫והבחורה...‬
‫"אני רואה אנשים מתים." זה יהיה נהדר.‬
‫זאת נקודת השקפה אחת.‬
‫אבל כשאני אומר שלכולם יש דעה‬ ‫וזה לא מזיז לי,‬
‫זה קשור מאוד לאופן שבו גדלתי.‬
‫אני מניח שאני חסין לכל דעה‬
‫כי נולדתי למשפחה ממש ענקית.‬
‫אני השישי בין משישה אחאים.‬
‫האחרון משישה! הכי צעיר!‬
‫כולם תמיד ניסו לחנך אותי.‬ ‫גדלתי עם הדעות של כולם.‬
‫כשהייתי קטן אמרתי פעם,‬
‫"אבא!‬
‫אני רוצה להיות שחקן."‬
‫ואבא שלי, עמוק מהלב,‬
‫עם רגש, כדי לתת מוטיבציה לבן שלו,‬ ‫אמר לי מה שאב אוהב היה אומר:‬
‫"טוב...‬
‫אז אתה תהיה מתחנגל!‬
‫למה לא יכולת להיות מהנדס, כמו אחיך,‬ ‫או מהנדס, כמו אחיך, או מהנדס, כמו אחיך?"‬
‫"אני פסיכולוגית."‬ ‫"תסתמי, אנחנו במהנדסים עכשיו!"‬
‫הערה. אנחנו שישה.‬ ‫כלומר שההורים שלי עשו סקס שש פעמים. איכס!‬
‫שש פעמים לפחות.‬
‫שש פעמים לפחות אבא שלי אמר לאימא שלי,‬ ‫"בואי, מותק". שש פעמים!‬
‫גדלתי עם כל הדעות האלו,‬ ‫אבל אני אומר לכם...‬
‫אם אי פעם יהיה לכם חלום,‬ ‫או שתרצו לעשות משהו בחיים שלכם,‬
‫תרצו לשנות משהו אתם עושים,‬ ‫תמיד יהיה מי שיתמוך בכם, בכל מצב.‬
‫למזלי,‬ ‫בין האחאים שלי היה אחד שתמך בי תמיד.‬
‫זה נדיר. לא פשוט מוצאים מישהו‬ ‫שתומך בך ללא תנאי בחיים.‬
‫לדעתי יש לזה קשר...‬ ‫וזה נשמע מוזר, אל תעשו פרצוף...‬
‫אולי לזה שהוא נולד עם לקות.‬
‫כמה מאחורה צוחקים. ממש נהדר.‬
‫"הוא אמר 'לקות'. בואו נצחק.‬
‫זאת מילה מצחיקה."‬
‫אולי זה נשמע מוזר,‬ ‫אבל אחי פדרו נולד עם לקות.‬
‫יש לו שיתוק מוחין.‬
‫אז הוא מוגבל, שכלית וגופנית.‬
‫בואו נגיד שתמיד הייתה לו‬ ‫אינטליגנציה של בן 12.‬
‫אם חושבים על זה, בגיל שבע הוא היה גאון,‬ ‫אבל זה לא העניין.‬
‫בואו לא נסטה מהעיקר.‬
‫העניין הוא שכולם אהבו את המזדיין הזה.‬
‫תמיד עודדו אותו.‬ ‫"אתה רוצה להיות שחקן? ברור."‬
‫רק אהבה. תמיד.‬
‫תשמעו את זה.‬
‫הלכנו לקולנוע.‬
‫לקחתי אותו לראות את "יחידת המתאבדים"‬ ‫וזה מצא חן בעיניו. זאת האהבה...‬
‫ללא תנאי שאנחנו מדברים עליה.‬
‫הוא מישהו שתמך בי תמיד.‬ ‫כדאי שיהיה לכם מישהו כזה.‬
‫תמיד אמרתי שקומדיה היא כמו גרם מדרגות ענק‬
‫עם הרבה מדרגות.‬
‫חייבים לעלות אותן לאט לאט,‬ ‫וצריך מערכת תמיכה.‬
‫הספיישל הראשון שלך הוא מדרגה חשובה מאוד.‬
‫אני לא יודע אם ראיתם,‬ ‫אבל היה לי ספיישל לפני כמה שנים,‬
‫בנטפליקס.‬
‫הוא היה שם, אז אולי ראיתם אותו.‬ ‫כן, כמה מכם ראו. נהדר.‬
‫כן, אני לא מאשים אתכם. הוא לא היה ממש טוב.‬
‫אנחנו משתפרים. אז...‬
‫אני זוכר היטב את היום שבו הספיישל יצא.‬
‫זה היה יום מיוחד באמת. הייתי בהרמוסיו...‬
‫וסיימתי סיבוב הופעות.‬ ‫סיבוב הופעות שלא באו אליו.‬
‫סיבוב הופעות...‬
‫שלא באו אליו.‬
‫שלושים וחמישה אנשים, לדעתי.‬
‫כלומר, סך הכל, בכל הערים ביחד.‬
‫שלושים וחמישה אנשים.‬
‫ההופעה בהרמוסיו הסתיימה.‬ ‫היא הייתה נהדרת, אז הלכתי למלון,‬
‫כי אין הרבה לעשות בהרמוסיו ו...‬
‫באותו לילה קיבלתי שיחת טלפון‬ ‫ששינתה את החיים שלי לנצח.‬
‫אחותי התקשרה‬
‫ואמרה לי, "היי, אני יודעת...‬
‫שהספיישל שלך יוצא היום, וזה חשוב מאוד,‬
‫אבל יש לי חדשות בשבילך.‬
‫לפדרו, אחינו,‬ ‫בדיוק הודיעו שהוא חולה בסרטן הוושט."‬
‫ו...‬
‫אני יודע מה אתם חושבים עכשיו.‬
‫אתם חושבים, "עכשיו הוא יביא קטע דרמטי."‬
‫כן, זה יהיה קטע דרמטי!‬
‫ברוכים הבאים, שילמתם כרטיס בשביל סרטן.‬ ‫אנחנו כאן וזה המצב.‬
‫ברוכים הבאים לארץ הסרטן. בואו נדבר...‬
‫זה מוזר, כי בישרו לי את החדשות‬
‫והדבר הראשון שחושבים עליו‬ ‫בקשר לסרטן זה למה.‬
‫"למה?" היא השאלה הראשונה ששואלים.‬
‫"למה אחי,‬
‫שלא שיקר, לא עשה סמים,‬ ‫לא שתה ותמיד חילק אהבה...‬
‫למה הוא ולא דונלד טראמפ?"‬ ‫זה רק רעיון. אני לא יודע.‬
‫ואין לזה תשובה, אנשים.‬
‫ומוזר שאני כאן ומדבר על סרטן,‬ ‫אבל לדעתי צריך לדבר על סרטן.‬
‫זאת מחלה נפוצה מאוד,‬ ‫אבל משום מה, אף אחד לא מדבר על סרטן.‬
‫זאת מחלה שלוחשים עליה.‬
‫בואו נראה. השמנת יתר, לחץ דם גבוה, סוכרת,‬ ‫הסיבה המובילה של המוות באומה.‬
‫ואף פעם לא ראיתי שסוכרת‬ ‫היא נושא שנמנעים ממנו. "היי...‬
‫לואיס יקר, מה אני יכול לומר?‬
‫תראה...‬
‫אם אי פעם תצטרך משהו...‬
‫חוץ מאוכל, כל מה שתרצה, אנחנו איתך."‬
‫זה פשוט לא קורה.‬
‫זה לא קורה ללואיס.‬
‫אני לא אומר שזאת לא מחלה נוראה,‬ ‫כי היא כן, אבל למדנו לחיות איתה.‬
‫ואנחנו לעולם לא מדברים על סרטן.‬
‫תרימו את היד,‬
‫אל תתביישו, אם אתם...‬
‫חולים בסרטן, או מכירים מישהו שחלה בסרטן.‬
‫תרימו יד ותשאירו אותה למעלה כך שאראה...‬
‫תשאירו אותה למעלה. אל תורידו.‬
‫כל האחרים, שלא הרימו יד,‬ ‫תסתכלו סביבכם ותראו את המספרים.‬
‫הסרטן קיים.‬
‫תודה. אבל אנחנו לא מדברים על זה.‬
‫זה תהליך ממש מכוער‬ ‫שבו שהמשפחה שלכם מתאחדת, או מתפרקת.‬
‫למזלי, המשפחה שלי התאחדה.‬
‫ממש התאחדה. אני חושב ש...‬
‫כן, קשר אמיתי.‬
‫ארבע קבוצות וואטסאפ.‬
‫במשפחה אחת, ארבע קבוצות וואטסאפ.‬
‫מכירים את קבוצות המשפחה הנוראות,‬ ‫את הגיהינום שבטלפון הסלולרי שלכם?‬
‫תכפילו את זה פי ארבעה, וזה אני.‬
‫כל כך הדוקה. הייתה קבוצה עם כולם,‬
‫האחאים, ההורים שלנו,‬
‫דודים, כלבים, כולם היו שם!‬
‫קבוצה עם המון מוטיבציה.‬ ‫"כן, ברור שניאבק בזה. יהיה בסדר.‬
‫הסרטן נותן לנו אומץ. נילחם!" זאת אחת.‬
‫הייתה גם קבוצה עם פחות אנשים‬ ‫והם אמרו, "היי, המצב לא מזהיר.‬
‫אל תגידו לכלבים. אנחנו מחזיקים מעמד,‬ ‫רק אל תגידו לכלבים."‬
‫והייתה הקבוצה הקטנה, שבה היה צריך לשלם.‬
‫אנשים יצאו ממנה כל הזמן.‬ ‫"זה וזה עזב את הקבוצה."‬
‫ובסוף קבוצה‬ ‫שבה שלחתי לעצמי ממים ודברים כאלה,‬
‫רק בשביל המוטיבציה. והייתי בה.‬
‫מוזר כשיש משפחה כל כך הדוקה.‬ ‫באופן אירוני, דווקא במצב כל כך קשה,‬
‫המשפחה שלי התאחדה יותר מאי פעם.‬
‫זה מוזר, ממש משונה.‬
‫היה צורך בתרומות דם בשביל הניתוח של אחי.‬
‫אני לא יודע אם אתם מכירים‬ ‫את הניתוח לסרטן הוושט. הוא...‬
‫ממש קיצוני.‬
‫מוציאים את הוושט ביחד עם הגידול,‬
‫ואז יוצרים ושט חדש מהמעי שלך.‬
‫זה אפשרי עכשיו.‬
‫אתה יכול להגיד לרופא,‬ ‫"אני רוצה כף יד פה, בבקשה.‬
‫תראה איך שאני משתמש בה!"‬
‫בשביל הניתוח הזה היה צורך בתרומות דם.‬ ‫אז אחד האחים שלי כתב בקבוצה‬
‫"אני לא תורם. יש לי דם כחול."‬
‫מה? תסלח לי?‬
‫אבל קראתי את זה‬
‫בתור הקומיקאי של המשפחה...‬
‫וזה נשמע כמו עלבון.‬
‫"פאק, אתה מהנדס!‬
‫תישאר עם ההנדסה. אל תתעסק איתי!"‬
‫כעסתי מאוד וחשבתי,‬ ‫"לא, המילה האחרונה חייבת להיות שלי.‬
‫הפאנץ' ליין שייך לי.‬
‫אז כתבתי,‬
‫"אני לא תורם, כי יש לי עגבת."‬
‫בלי חשבון.‬
‫שכחתי שאני כותב את זה בקבוצה עם ילדים.‬
‫הם שאלו, "מה זה עגבת, דוד?"‬
‫"אל תדאגי, בת דודה.‬ ‫אני בודק. הנה כמה תמונות."‬
‫וקיבלנו אותן.‬
‫ממש קשה לתרום דם. באמת.‬
‫קל יותר להוציא ויזה.‬
‫לפחות יש סיכוי שתקבלו כזאת.‬
‫נותנים לך שאלון‬
‫עם כמה שאלות. זה מתחיל באופן ידידותי.‬
‫שאלון הדם הוא כזה, "כן, בואו.‬
‫כל סוגי הדם מתקבלים בברכה. תעשו את זה!"‬
‫ולאט לאט, הוא מתחיל לחטט.‬
‫שאלה ראשונה, "אתה בסדר היום?"‬
‫"טוב, כן.". נכון?‬
‫"כן, יש את הקטע של הסרטן, אבל...‬
‫הוא נותן אומץ. כן."‬
‫השאלה הבאה, "אתה מצונן?‬
‫האף שלך מטפטף? אתה מרגיש...?"‬ ‫"לא, אני מרגיש נהדר."‬
‫"כואב לך בבטן, בקיבה, במעיים?"‬
‫"לא."‬
‫השאלה הבאה, "אתה הומוסקסואל?"‬
‫"גבר! למה אתה צורח עליי, שאלון?"‬
‫כלומר, לא,‬
‫אבל מה אם כן הייתי?‬ ‫אם אתה גיי, יש לך פראפוצ'ינו במקום דם?‬
‫"לא.‬
‫ואני גם כבר לא מרגיש כל כך טוב.‬ ‫זה חצי נקודה.‬
‫אני אהיה הגון בשאלון הזה. נמשיך."‬
‫השאלה הבאה,‬ ‫ואני נשבע שהיא הייתה בשאלון...‬
‫"עשית שימוש בצעצועי מין עם דם?"‬
‫מה זה?‬
‫כלומר, אני יודע מה זה, אבל מה זה?!‬
‫נשמע כמו מסיבה של סנאטור.‬
‫איך צעצועי מין עם דם?‬
‫אתה הולך לחנות הסקס שלך,‬ ‫קונה דילדו, מפיל אותו לדם...‬
‫ואומר, "לא אכפת לי,‬ ‫אני אשתמש בו למרות זאת".‬
‫"לא."‬
‫השאלה הבאה, "האם נאנסת לאחרונה?"‬
‫מילא "נאנסת"...‬
‫"לאחרונה?"‬
‫לשאלון אין זיכרון.‬ ‫בדיוק כמו מקסיקו, הוא באמת שוכח.‬
‫זה רע.‬
‫"לאחרונה."‬
‫החלק הכי גרוע הוא שקראתי את זה,‬ ‫"האם נאנסת לאחרונה",‬
‫ועשיתי "כן...‬
‫לפני כמה ימים שיחקתי פיפ"א!‬ ‫אתה יודע מה קורה שם..."‬
‫בכל אופן...‬
‫אני לא תורם דם, אבל לא אגיד לכם למה.‬
‫כן, אל תדחפו את האף.‬
‫אז הלכתי לחדר בית החולים של אחי,‬ ‫ואני חושב...‬
‫זה היה אחד הרגעים הכי מכריעים בכל התהליך.‬
‫השנייה שבה לקחו אותו לניתוח.‬
‫זה כבד. קשה לראות מישהו‬ ‫שאתה אוהב כל כך נלקח לניתוח‬
‫עם סיכוי של 50 אחוזים לשרוד,‬
‫50 אחוזים למות,‬
‫ואפס אחוזים לא ענו. תתארו לכם.‬
‫אלה נתונים גולמיים. אז...‬
‫הם לקחו את אחי,‬
‫וכל אחד מאיתנו הגיב בדרך משלו.‬
‫זה עוד לקח שלמדתי,‬
‫שכולנו מגיבים לסרטן בדרך משלנו.‬
‫אם אתה רוצה, אתה מספר בדיחות.‬ ‫אפשר גם לבכות.‬
‫וזה בסדר, זה מעבר לשליטתנו.‬
‫לכן אני גם מדבר על זה כאן.‬
‫קומדיה עוזרת לנו להתמודד‬ ‫עם דברים שאנחנו לא מבינים.‬
‫אז לקחו את אחי,‬
‫ומישהו התחיל לבכות, אחרים התחילו לדבר...‬
‫אני? לא הבנתי מה קורה.‬
‫הייתי חייב להישען על קיר.‬
‫לא היה לי אוויר.‬
‫ואני נשבע,‬
‫החשיבות של זה שהמשפחה מתאחדת היא בדיוק אז,‬
‫כי אני נמצא ברגע הכי גרוע בחיים שלי,‬
‫ולפתע האחיינית בת ה-12 שלי‬ ‫רואה אותי מהצד השני של החדר,‬
‫ניגשת אליי,‬
‫ונותנת לי...‬
‫את החיבוק הכי חזק שקיבלתי אי פעם,‬
‫החיבוק הכי אוהב שקיבלתי אי פעם,‬ ‫החיבוק הכי מהלב שקיבלתי אי פעם,‬
‫ואומרת, "דוד...‬
‫אל תדאג,‬
‫אני בטוחה שהעגבת שלך תעבור."‬
‫ממש נהדר.‬
‫ילדים.‬
‫הייתי רוצה...‬
‫להגיד לכם שלסיפור הזה יש סוף טוב,‬ ‫אבל למרבה הצער, שנה וחצי לאחר מכן,‬
‫עם סרטן הוושט שהפך את החיים שלנו על פיהם,‬
‫החיים שלי ושל המשפחה שלי,‬ ‫אחי פדרו הלך לעולמו,‬
‫לאחר 10 טיפולי כימותרפיה ו-40 הקרנות,‬
‫ולאחר ניתוח,‬
‫שממנו הוא התאושש כמו ענק.‬
‫ובשום שלב,‬
‫בשום שלב במשך אותן שנה וחצי,‬ ‫לאורך הטיפול כולו,‬
‫הוא לא הפסיק‬ ‫להעניק לנו אהבה ולאהוב אותנו,‬
‫ולא הפסיק לתת לנו את תמיכתו.‬
‫וכדי שתדעו עד כמה‬ ‫הלב של הבחור הזה היה גדול...‬
‫אחרי כשלושה רבעים מהטיפול,‬
‫הוא ירד הרבה במשקל וחלה בדלקת ריאות,‬
‫ולכן נאלצנו לאשפז אותו.‬ ‫אני נשארתי איתו באותו לילה בבית החולים‬
‫ו...‬
‫כשהאחות רחצה אותו והלבישה אותו,‬ ‫הם פטפטו. פדרו היה פטפטן.‬
‫ו...‬
‫הוא אמר לאחות,‬
‫"היי, את מכירה את אלכס פרננדז?"‬
‫והאחות אמרה, "מי הלוזר הזה?"‬
‫אני לא מאשים אותה.‬
‫ו...‬
‫אחי אמר לה,‬
‫"את לא יודעת מי זה? זה האיש שמחוץ לדלת.‬
‫הוא קומיקאי.‬
‫למעשה, הוא הקומיקאי הכי טוב בעולם."‬
‫ו...‬
‫אם פדרו אומר כך...‬
‫אני מאמין בזה.‬
‫תודה רבה לכם.‬
‫לילה טוב.‬
‫- נכתב ובוצע בידי אלכס פרננדז -‬
‫תודה רבה לכם! תודה שבאתם!‬
‫זין על הסרטן! לילה טוב!‬
‫- לזכרו של פדרו, האח הכי טוב בעולם -‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬