Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINALKOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
VÄRLDENS BÄSTA KOMIKER
Nu drar vi igång med skämten, okej?
Jag är Alex Fernández. Jag är världens bästa komiker.
Tack så mycket.
Ja.
Vad skrattar du åt?
Det är okej.
När jag sa det vet jag att några av er tänkte:
"Vänta bara tills jag går in på Twitter.
Han ska nog få höra."
Ni tror mig inte.
Det är svårt att få er att tro att det är sant,
men det är mitt jobb...
...att övertyga er.
Det här var inte lätt.
Det började när jag sa upp mig
efter sju år på ett kontor. Sju år.
Sju år.
Det är jävligt länge. Sju år! Det är länge.
Har ni gjort nåt i sju år förutom att existera? Det är länge.
Det är därför man går i grundskola i sex år. Det är mer än nog.
En dag fick jag nog och sa till chefen:
"Chefen, vi måste prata. Vi går till ett konferensrum."
Vi gick till ett konferensrum och jag sa till henne rent ut:
"Jag är här för att..." Nej, jag slog henne inte.
Kommunikation. Nån från Sonora kanske säger: "Slå henne!"
Nej, vänta...
Det handlar om kommunikation. Jag sa "Chefen,
jag slutar. Jag ska bli komiker."
Och min chef sa två ord
jag aldrig glömmer när jag står på scen,
som jag bär med mig kväll efter kväll...
Hon sa "Helvetes jävlar!"
Kvinnan sa: "Helvetes jävlar!"
För hon trodde mig inte. Varför gjorde hon inte det?
Jag visste inte om det, men två veckor innan hade nån annan slutat
för att bli brottare.
Sådär bara.
Min f.d chef var de trasiga drömmarnas önskebrunn.
Alla kastade mynt på henne.
"Jag vill inte vara revisor längre, jag vill bli astronaut."
Det var poetiskt. Jag gillade brottning när jag var liten.
Mexikansk brottning, vilket artisteri!
Jag glömmer aldrig
när min bror tog mig till Arena México för första gången.
En underbar plats.
Om du inte är från Mexico City och kommer hit,
håll koll på dina ägodelar, men...
Besök Arena México, för det är en ljuvlig plats.
Så jag minns när jag gick dit. Jag kunde inte tro det. Det var som...
"Hej, broder!
Det är här de bor!"
Jag var så naiv, så oskyldig.
Jag hade actionfigurerna och ringen. När jag lekt klart
hade jag dem där under.
Där bodde de, allihop.
Under ringen.
Perro Aguayo, hans fru, alla låg de där.
Jag begriper inte spektaklet jag bevittnar.
Och där, i ett hörn av ringen,
glänser Místico.
Místico, glänsande så här.
Föreställ er. Där var han.
Där var Místico.
För Místico glänser, eller hur?
Hans mask, byxor, bröst.
Ingen vet varför...
Men hans bröst glänser, den jäveln svettas glitter.
Hans son måste vara överlycklig.
"Pappa, jag är klar med skolprojektet." "Låt mig dekorera det.
Ett M saknas fortfarande. Varsågod."
Nej.
Och min bror säger: "Inte nog med det.
Du kan interagera med brottarna." Det visste jag inte.
Det var min första gång.
Det är väldigt chilango. Det är en Mexico City-grej.
Är du inte därifrån fattar du inte.
Kommer nån långväga ifrån?
Från norra Mexiko?
Var kommer du ifrån?
-Från McAllen, Texas. -McAllen, Texas.
Från Monterrey, va?
Från...
Okej, från McAllen, Texas. Härligt.
Var kommer du ifrån? Du?
En sa Nuevo León, den andra sa Monterrey.
Det är ett problem.
En av er förnekar sitt ursprung.
"Jag kommer från hela delstaten Nuevo León" underlättar.
Okej. Det här är så chilango.
Man fattar det inte, men...
...en kille går upp dit.
Místico är i ringen
och han börjar ropa åt honom halvvägs genom matchen.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Men han vände sig inte om.
Där stod han och ignorerade honom...
...och visade sin röv för alla.
En bock på vardera skinkan. Där stod han.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Men Místico vände sig inte om.
Det är väl det som gör honom mystisk.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Så Místico vänder sig om.
Och killen säger: "Fan ta dig, Místico!"
Vilket ögonblick!
Mitt Mexiko.
Jag vet att det är en chilango-grej.
Här, i Mexico City, skriker vi på varandra hela tiden.
Jag vet att ni inte fattade skämtet.
Oroa er inte, jag har exakt samma skämt
i Monterrey-version, bara för er.
Ikväll, samma skämt...
Monterrey-versionen, bara för er två.
En förolämpning för er andra,
men rena priset för er. Ikväll...
...samma skämt,
Monterrey-versionen.
Samma skämt....
Men Monterrey-versionen. Exakt.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Místico vände sig inte om.
Där stod han och visade röven, ignorerade honom.
En bock på på vardera skinkan.
"Místico!
Místico!
Místico!"
Men Místico vände sig inte om.
Det är väl det som gör honom mystisk.
"Místico!
Místico!"
Místico vänder sig om...
...och killen säger: "Fan ta dig, din mes!"
Varsågoda.
Vilket ögonblick!
Jag växer upp. Jag är...
Som världens bästa komiker växer jag upp.
Jag har upptäckt vad det innebär att vara vuxen.
Jag vet vad det är.
Du inser att du gjorde dumma saker som liten. Det är att växa upp.
Om du tror att du inte gjorde dumma saker som liten
är det för att du fortfarande är omogen.
Vi var så korkade.
Vi föds så. Det är därför barn går i skolan,
för att slippa sin dumhet.
Naturen är klok.
Den vet att vi...
...är dumma.
Det är därför den skyddar oss.
Räck upp handen, var inte blyg,
om du är eller känner en unge
som fallit högt ifrån och klarat sig oskadd.
Var är mina pojkar?
Okej, vi har några.
Min kompis med glasögonen här. Hej, vad heter du?
Emanuel.
Föll du eller var det en annan unge?
Det var du, va? Självklart!
"Det var jag som föll."
Okej. Hur föll du, Emanuel?
Du ramlade...
...i trappan.
Åh, det fanns ingen trappa.
Som en hundvalp. Jag förstod inte.
Var du på andra våningen?
Det var en stege som nån flyttade på. Var bodde du?
I ett Lego-hus eller nåt?
Och ditt minne registrerade inte...
Så han sa: "Stegen är kvar."
Och så damp du ner.
Och hur gammal var du...
...när det här hände? Sex? Okej.
Dina föräldrar var ena riktiga idioter, va?
De tänkte bara: "Ta bort stegen, vad kan hända?
Grabben vet nog. Han har ögon att se med. Han klarar sig nog."
Men inget hände dig, eller hur? Som tur är är du här.
Det gläder mig. Hörni...
Menar inte att en unge som ramlar är skoj.
Det är väldigt skoj.
Det är sant som de säger: "De är gjorda av gummi."
En unge faller och studsar.
Och...
"Nu tar vi lite Delaware Punch eller nåt."
De ignorerar det bara.
Men mamman är hysterisk: "Han föll!
Min lille Emanuel föll!
Från andra våningen. Stegen var borta.
Jag vet inte, han föll.
Vi skulle rengöra den. Jag vet inte vad som hände!
Jag är chockad.
Chockad. Känn.
Han hade sin skoluniform på sig. Han smutsade ner den.
Den får han inte ha imorgon!"
Sånt kan hända en unge.
Och det är så sannolikt att inget händer.
Å andra sidan kan en åldring inte falla så.
Det är inte det att gamla människor är kloka, de aktar sig för att falla.
Det kommer en tid då fall och Ebola är inte så olika.
Samma nivå. Det är inte roligt när en gammal man faller.
Det är väldigt roligt...
...för det går långsamt.
Introduktion, konflikt, slutsatser.
Frågor, svar - allt händer där.
Så han bara: "Tja, här är vi då.
En ny dag, nya möjligheter. Kom igen!
Det tar mig hela dagen att komma till affären. Nu kör vi!
Fan!
Vad är det här för mystisk stenbeläggning?
Vad händer? Jag gjorde en felbedömning. Nej, vad i...?
Ja, det har börjat.
Fallet har börjat.
Dag ett.
Det är som att luta sig ner, men snabbare. Nu kör vi.
Kan nån hjälpa mig?
Hjälp! I uniform dessutom!
Men min mataffärsuniform! Snälla, hjälp!"
Min poäng är att det är bra att dela med sig av sin dumhet
för vi växer upp. Emanuel, idag har du blivit...
...vuxen. Grattis.
Så jag ska dela med mig av en av mina favoriter.
Min första fylla.
Det hände när jag var 16.
Drick inte om du är minderårig.
Undvik droger. Gör ingenting. Finns inte.
Det är en hemsk ålder - 16.
Historien har tre huvudpersoner, Alex Fernández och två av hans vänner.
En är Miguel. Den andra killen heter inte så,
men efter det här kallade vi honom Vomitrón.
Alex Fernández, Miguel och Vomitrón. Vi tre umgås.
Vi är redo för äventyr. Vi har biobiljetter.
Och helt plötsligt fick Miguel en dum idé.
Ni vet?
Såna kommer härifrån, den här hjärnhalvan.
Härifrån kommer all dumhet.
Den sida av hjärnan som får dig att säga saker som:
"Ska vi köra på trottoaren?"
Vad gick Miguels geniala plan ut på? Den var så simpel.
De skulle släppa oss utanför bion, vi skulle låtsas gå in,
men istället gå till en butik,
köpa alkohol, ta en taxi,
gå på Gordos fest,
och inmundiga så mycket sprit som möjligt på 45 minuter...
...och gå tillbaka till biografen. Inget kunde gå fel.
Inte ens PRI kunde tänka ut nåt sånt.
Vattentät plan. Jag menar det.
Så de släppte av oss utanför biografen,
och vi låtsades gå in.
Fast mindre...
Vi tog en taxi och åkte till butiken,
köpte riktigt billig alkohol.
Vodka...
På den tiden fanns inte Four Loko.
Ungdomarna skrattar.
De äldre säger: "Four Loko? Du är loco, jag fattar inte."
Oroa er inte.
Jag ska förklara.
Four Loko är en vidrig dryck
som man kan dricka eller moppa golvet med.
Vi köpte en billig vodka,
en billig vodka som på avstånd
tycktes ha en rysk kille på etiketten...
...klädd i päls, som dödade en älg.
Vodkinski, här!
Men tittar man närmare: "Nej, det är en snubbe från Monterrey."
I päls. "Jag fryser ihjäl!"
Monterrinski.
Lite druvsaft,
som inte ens var druvsaft, det var nåt lila och äckligt.
Några klunkar,
och iväg bar det till Gordos fest, som var för tonåringar.
Finns det några tonåringar här i kväll?
Jag hatar er.
Den värsta perioden i mitt liv. Det är hemskt.
Man är kåt hela tiden.
Man har inga pengar, ingen självkänsla. Man har inget, det är hemskt.
Så vi kommer till Gordos fest.
I den åldern vill vi alla vara vuxna.
Det är hemskt. Så tjejerna där bara...
"Jag hatar det.
Jag hatar biologi.
Det är så svårt och värdelöst.
Jag hatar det. Jag håller den fel väg. Jag är så dum."
Alla är där, och de dansar,
men märkligt, i en ring, som om det vore en ritual.
Två dansar i mitten,
förnedrar sig själva, backar. Precis.
Och där står man som fån...
Vet ni vad som är värre? Det var alltid en skojare
som skämtade på dansgolvet, och alla älskade honom.
"Kommer Carlitos? Det hoppas jag." "Carlitos är bäst."
"Där är han!"
"Hoppas han gör tacoförsäljaren."
"Med ananas, Carlitos."
"Carlitos är bäst."
"Synd att han är adopterad."
Barn är så grymma.
En stor applåd för alla adopterade barn!
Var ni nu än är.
Adoptera, köp inte. Så...
Där är vi då, på Gordos supfest.
Vi drack så mycket vi hann med.
En liter på oss tre.
Klart!
Det var då det slog till.
För första gången i mitt liv
kände jag odjuret växa ut ur magen.
Det strömmar...
...ut härifrån.
Tar kontrollen över dig för evigt.
"Här är jag, Alejandro, jag är alkohol."
"Vad gör du?" "Jag väntar här tills du skiljer dig."
"Allt snurrar. Men inte jag. Vad händer? Hjälp!"
Men jag svär att det gick bra.
De körde oss till biografen.
Allt går som planerat. Vi är på bio, aspackade.
"Vad är det, damen?
Vad glor du på? Va? Skaffa dig ett liv!
Jag älskar livet! Ge mig en puss."
Men vi glömde en liten detalj, Vomitróns mamma skulle hämta oss.
Så hon kör fram.
Vet inte vad vi tänkte, att vi skulle bli hämtade med häst och vagn?
Så Vomitróns mamma kör fram.
Alla tre var aspackade.
Det var då allt började gå fel.
Det var då dumheterna började.
"Vi är packade! Varför gjorde vi det här?"
"Vad gör vi nu?"
"Sätt mynt i munnen så går det över."
Vi står där, som spargrisar.
Gudskelov för våra besparingar!
Tills Miguel reser sig ur askan
som Fenixfågeln.
"Slappna av...
Jag har en plan.
Vi kan överlista en 47-årig kvinna.
Inga problem.
Vomitrón, jag överlistar din mor.
Jag har en plan. Vi håller bara andan."
"Ser ni?" "Okej."
"Perfekt."
"Hur var filmen?" "Åh, förlåt, vi är packade!"
Planen höll i tio sekunder.
Vomitróns mamma blev arg.
Hon ställde den uppenbara frågan: "Har ni druckit?" Vi sa nej.
För det är då förhandlingarna med den vuxna börjar.
"Nej, vi drack inte." Och när den vuxna blir argare...
...vrider man upp förhandlingarna.
Så här grundades stora imperier.
Mayaimperiet - det var så det började.
"Har ni druckit?" "Nej, dumma kvinna!"
"Det gjorde ni inte? Han är ju halvnaken!" "Okej...
Touche!
Vi kanske...
Det kan hända att vi...
...tog en drink.
En liten liten en, med tre sugrör.
Inte de vanliga, de tunna för kaffe, frun."
Sköldpaddorna klagade inte på den tiden!
"Det var bara en."
"En? Ni stinker ju sprit!"
"Okej, en medelstor drink. Nöjd?"
Så, mitt uppe i förhandlingarna, tar jag en paus
för att läsa av situationen. Vi satt i en hemsk Cutlass.
En ful gammal Cutlass.
Eftersom det var en Cutlass stank den av sprit
redan när de köpte den. "Det luktar konjak."
Där sitter vi och det börjar regna. Vomitróns mor slutar inte gapa.
Och Vomitrón sitter där och tar emot informationen.
"Ja, mamma."
Miguel somnar...
"Hon är inte min mamma!
Jag kunde inte bry mig mindre."
"La Calle de las Sirenas" spelas på radion. Föreställ er det.
Du är 16, full för första gången
och så "La Calle de las Sirenas"?
Den spelar hjärnan små spratt. Jag sitter där
och blir utskälld:
"Obegripligt! Hur kunde ni?"
Men jag satt där...
Sjöjungfrur
I månen
"Ja, frun."
Doppar
Stjärnorna
I färg
Tusen prinsessor dansar förbi Med klänningar...
Det var svårt att sitta där.
Sen ser jag att Vomitrón har det svårt.
Han är så stel, så konstig.
Lite som gelé, hans huvud var stilla, men hans kropp rörde sig.
Det var hans tyngdpunkt. Där satt han och fokuserade.
För när hon vred på ratten kom det...
...ett farthinder.
Inget, fokuserad.
Plötsligt börjar hans huvud röra sig.
Där, som reglaget på en tryckkokare.
Bönorna är klara!
Och han vill öppna fönstret.
Men det var en riktigt gammal Cutlass.
Rutan ville inte vevas ner.
Åtta varv per centimeter.
Och sen - upp igen... Så konstigt.
Och genom halvöppet fönster,
kommer en av de mest imponerande spyorna
jag har sett i hela min fyllekarriär.
Detta som bara lät...
Och det var det.
Det var allt.
Som när man tappar en läskflaska.
Det var inget...
Nej.
Inget...
Nej.
Inget: "Håll undan mitt hår." Inget.
Jag svär, jag hör ljudet och...
"Träffade vi en duva? Vad fan?
Döda inte djurlivet, för fan!
Mänskligheten är så självisk!"
Jag vänder mig om och hela vindrutan
var nedkletad av spya.
På insidan.
Och på utsidan.
Ett vetenskapligt under!
Spyan träffade vindrutan...
...åkte ut...
och väl där ute sa den: "Det här är coolt" och kom in igen.
Det var lila.
Med vita bitar.
Ja, Vomitrón ville ha Pingüinos.
Där har ni er Picasso, sir.
Hans mamma tog det förstås inte så bra.
"Det här är..."
"Kom igen, mamma, ta det lugnt..."
Hon stannade förstås.
Och det var då den extrema dumheten började.
Vi blev som galna. Jag försökte intyga henne:
"Nej, fru Vomitrón, grejen är den...
Vi kom till Gordos fest,
och du känner ju Gordo...
Det var så trist.
Det var så tråkigt att vi gäspade.
Och när vi gäspade fyllde de våra munnar med alkohol. Precis."
Kvinnan blir heltokig. Hon slutar inte skrika.
Och det var då Vomitrón...
Med en handling i tro,
en kärlekshandling...
...direkt från hjärtat,
för att få tillbaka navelsträngen...
...som började vara lite skör i det här läget...
...tar av sig tröjan...
...och börjar torka av vindrutan.
Ja, ja.
På insidan.
Och lite på utsidan, men inte mycket.
Där stod han.
Med sin fejk-Aéropostale-tröja
som gjorde mamman ännu argare.
För vem tvättade Vomitróns T-tröjor?
Kvinnan orkar inte längre! Hon kliver ut ur bilen.
Hon skriker, nu med sårande ord.
"Det var därför jag skilde mig från din pappa!
Såhär skulle han göra!
Du är precis som han! Jag vill skiljas. Jag hatar dig!"
Hon försöker hitta nån att ösa sin vrede över, vänder sig om och sonen...
Hon ser Miguel, som sover djupt, och sen mig.
Så hon grabbar tag i min tröja...
...och säger: "Alejandro!
Hur tänker du?
Hur fan tänkte du?"
Och jag: "Frun, hur jag tänkte?
Jag är 16, jag tänker inte.
Men om du vill ha ett svar, vet du vad?
I denna fula Cutlass,
med din spyende son, skriker du på mig.
Den här jäveln sover. Vet du hur jag tänker?
Tusen prinsessor dansar förbi Med klänningar som flyger förbi
Har vi några spelare med oss ikväll? Jag älskar tv-spel.
Var är du?
Det är där oskulderna sitter.
Alla ni tänker...
"Kalla oss inte det. Det är inte rätt.
Det är inte sant.
Vi knullar bara inte så mycket! Sluta!"
Och tv-spel är inte bara för oskulder längre.
Folk som spelar dem är väldigt våldsamma. Vi är galna.
Har ni nånsin sett två vänner spela FIFA? Galenskap.
FIFA, fotbollsspelet.
Två vänner förlorar kontrollen, bara sådär.
"Hej, kompis.
Vill du hänga i ditt sovrum
och spela lite FIFA? Vill du det?"
Vad svarar han?
"Nu ska du få dig!
Nu ska du allt få smaka.
Jag vill penetrera... "Vänta...
Utan att bjuda på middag först?" "Jag kör in min...!"
Det är hemskt.
Dessutom är spelet våldsamt.
Spelet leder till mer våld.
När någon gör mål,
spelas reprisen upp.
Och bara den som gjorde mål kan få det att sluta.
Det är grymt. Det är galet.
Det är förödmjukande när den andra killen gör mål.
"Mål!"
Om bara du fått chansen att säga "Jag ska!
Jag vet hur man får stopp på det."
"Mål!"
"Sluta, din idiot!"
"Mål!"
Din vän släpper det inte.
Det är ett ärofyllt ögonblick.
Han gör narr av dig. Du sitter där, han njuter av det.
"Mål!
Mål!
Vem har makten över dig?
Mål!
Du ska få en present.
Ditt födelsebevis. Jag är din pappa! Mål!"
Det är alldeles hemskt.
"Nu ska du få dig." Vad är det?
Jag vet vad det betyder, men vad är det?
Vi lyssnar inte ens på orden vi säger.
Tänk om det var sant...
Om FIFA-matchen slutade så. Häftigt.
Eller hur?
Okej.
Eller hur? "Okej, slappna bara av.
Det är bara ett spel.
Överreagera inte. Hej, frun.
Nej, vi spelar FIFA. Ja, vi slappar bara.
Lite mellanmål vore härligt, ja.
Ingen sås för honom...
Ja, frun."
"Kom igen nu. Sluta gråta.
Det är ditt eget fel.
Det är ditt fel. Du har ingen koordination
sen du föll från andra våningen för att de flyttade stegen."
Världen är full av åsikter.
Numera har alla en åsikt.
När jag sa att jag är världens bästa komiker vet jag vad ni tänkte.
Visst? Vi har en åsikt.
Det är okej att vi alla har en åsikt.
Men det är för mycket.
Ni visste kanske inte om det, men porrsidorna har kommentarfält numera.
Där...
...på porrsidan
finns ett kommentarfält.
Folk lämnar kommentarer.
Ska jag respektera nån med jeansen kring vristerna?
Märkligt. "Nej, jag håller inte med."
Vad är det med oss? Folk kommenterar.
Porren har ett eget kommentarfält.
"Damen saknade passion."
Ursäkta mig, Guillermo del Toro...
...om du inte gillade det här mästerverket.
"Jag gillade inte slutet."
Jag läste det där.
Dessutom vet vi alla
att alla porrfilmer slutar likadant.
Alla slutar likadant.
De slutar i dina sorgliga tårar.
Det slutar med att
du sitter där i tårar.
"Gillade inte slutet."
Det fick mig att tänka till.
För ja, det vore fint
om porrfilmen hade ett mer konstnärligt slut.
Det vore fint om du gjorde din grej,
satt och såg slutet på din film,
och det slutade storartat.
Det vore fint om du satt där och tittade på porr, och han...
Här är killen.
Och tjejen...
"Jag ser döda människor."
Det vore fantastiskt.
Det är ett sätt att se på saken.
Men när jag säger att alla har en åsikt
och att jag inte bryr mig
har det att göra med hur jag växte upp.
Jag antar att jag är immun mot alla åsikter
för att jag växte upp i en enorm familj.
Jag är ett av sex syskon.
Den sista av sex! Den yngsta!
Alla försökte alltid utbilda mig. Jag växte upp med allas åsikter.
Då jag var liten sa jag en gång:
"Pappa!
Jag vill bli skådis."
Och min pappa sa, hjärtligt,
empatiskt och motiverande till sin son, som en kärleksfull far säger:
"Okej, då kommer du att bli gay.
Varför inte bli ingenjör som din bror,
eller ingenjör som din bror, eller ingenjör som din bror?"
"Jag är psykolog." "Tyst, nu pratar vi ingenjörer!"
En liten parentes - vi är sex.
Det betyder att mina föräldrar hade sex sex gånger. Usch!
Minst sex gånger.
Minst sex gånger sa pappa till min mamma: "Kom igen, baby." Sex gånger!
Jag växte upp med alla dessa åsikter, men vet ni vad?
Om du har en dröm eller vill göra nåt av ditt liv,
få till en förändring,
se till att alltid ha nån som stöttar dig, oavsett.
Som tur var fanns det bland mina syskon
alltid en som gav mig sitt stöd.
Det är sällsynt att hitta nån
som stöttar en villkorslöst i livet.
Jag tror att det beror på...
Det låter märkligt, så grimasera inte,
men det kan vara för att han föddes med ett handikapp.
Vissa skrattar. Härligt.
"Han sa 'handikapp'. Nu skrattar vi.
Det är ett roligt ord."
Det må låta konstigt, men min bror Pedro föddes med ett handikapp.
Han har cerebral pares.
Så han är handikappad, både mentalt och fysiskt.
Mentalt är han som en 12-åring.
Om man tänker efter, så var han ett geni som sjuåring.
Men det var inte poängen.
Jag avviker från ämnet.
Poängen är att den jäveln alltid fick allas kärlek.
Alla hejade på honom. "Vill du bli skådis? Självklart."
Bara kärlek, alltid.
Bara en sån här grej...
Vi gick på bio.
Vi gick och såg Suicide Squad och han gillade den. Så mycket...
...villkorslös kärlek handlar det om.
Han har alltid stöttat mig. Vi borde alla ha nån sån.
Jag har alltid sagt att komedi är som en enorm trappa
med massvis med steg.
Man måste ta ett steg i taget och man behöver ett stödsystem.
Ett viktigt steg är din första komedispecial.
Jag vet inte om ni såg den, men jag hade en special för några år sen
på Netflix.
Den var där, kanske ni såg den.
Ja, det gjorde ni båda. Toppen.
Ja, jag klandrar er inte, den var inget vidare.
Vi blir bättre. Så...
Jag minns dagen då specialen släpptes så väl.
Det var en speciell dag.
Jag var i Hermosillo
och avslutade en turné.
En turné ingen såg.
En turné...
...ingen såg.
Trettiofem personer, tror jag.
Om man räknar med alla städer.
Trettiofem personer.
Hermosillo-showen var över, toppen, så jag åkte till hotellet,
för det finns inget att göra i Hermosillo och...
Den kvällen fick jag ett samtal
som förändrade mitt liv för alltid.
Min syster ringde
och sa: "Hej, jag vet
att din special kommer idag, och det är väldigt viktigt,
men jag har lite nyheter.
Pedro, vår bror,
fick precis diagnosen matstrupscancer."
Och...
...jag vad ni tänker.
Ni tänker: "Nu blir han dramatisk."
Ja, det kommer att bli dramatiskt.
Grattis, ni betalade för att få höra om cancer.
Håll till godo.
Välkomna till Cancerland. Låt oss prata...
Det är märkligt för då du får en sån nyhet
tänker du bara: "Varför?"
"Varför?" är den första frågan du ställer.
"Varför min bror,
som aldrig ljög, tog droger eller drack, som bara gav kärlek?
Varför han och inte Donald Trump?" Bara en tanke...
Och det finns inget svar på den frågan.
Och det är konstigt att jag står här och pratar om cancer,
men vi måste prata om cancer,
för det är en så vanlig sjukdom.
Men av någon anledning pratar ingen om cancer.
Det är en sjukdom man viskar fram.
Nu ska vi se... Fetma, högt blodtryck, diabetes.
Landets främsta dödsorsaker.
Men aldrig att diabetes skulle vara tabu. "Hej,
min käre Luis, vad kan jag säga?
Tja...
...om du nånsin behöver nåt
förutom mat, så finns vi här för dig."
Sånt händer inte.
Så blir det inte för Luis.
Jag säger inte att det inte är en hemsk sjukdom.
Men vi har lärt oss att leva med det och vi pratar aldrig om cancer.
Räck upp handen,
var inte blyg, om du
har cancer eller känner någon som har haft cancer.
Räck upp handen och håll den uppe så vi ser...
Håll kvar handen.
Ni som inte räckte upp handen, se er omkring
och ta en titt på dessa siffror.
Cancer finns.
Men vi pratar inte om det.
Det är en väldigt grym process
som jag insåg att antingen förenar eller splittrar familjen.
Lyckligtvis enade den min.
Med besked. Jag tror den...
Ja, verkligen.
Fyra WhatsApp-grupper.
Samma familj, fyra WhatsApp-grupper.
Du vet din hemska familjegrupp, helvetet som bor i din mobil?
Multiplicera det med fyra.
Så tajta. Det var en grupp som alla var med i.
Syskonen, våra föräldrar,
farbröder, hundar...
Alla.
Vilken motiverande grupp.
"Ja, det är klart att vi ska kämpa. Det kommer att ordna sig.
'Cancer', där C:et står för 'chans'"
Där var de.
Sen var det en mindre grupp
som sa: "Vi mår inte så bra.
Vi håller modet uppe, men berätta inget för hundarna."
Sen var det den lilla gruppen, där man var tvungen att betala.
Folk lämnade den hela tiden.
"Den och den har lämnat gruppen."
Och i slutändan, en där jag skickade memes till mig själv och sånt,
bara för motivation. Där var jag.
Att vara så tajta känns märkligt.
Ironiskt nog var det i den negativa situationen
som vi i min familj stod varann som närmast.
Det är så konstigt.
Bloddonationer behövdes inför min brors operation.
Ni vet kanske inte hur man opererar matstrupscancer. Det är...
...så extremt.
De avlägsnar matstrupen tillsammans med tumören.
Sen gör de en ny matstrupe av magen.
Det är möjligt nu.
Du kan säga till doktorn: "Jag vill ha en hand här, tack.
Titta bara vad bra det går!"
Och för den här operationen behövdes blod.
Så en av mina bröder skriver i gruppen:
"Jag gör det inte. Jag har blått blod."
Jag menar... Ursäkta.
Men jag läste det där,
och som komikern i familjen
lät det som en förolämpning.
"Fan, du är ingenjör!
Håll dig till sånt, jävlas inte med mig!"
Jag var så arg att jag tänkte:
"Nej, jag måste få sista ordet.
Poängen är min."
Så jag skriver:
"Jag donerar inte, för jag har syfilis."
Jag brydde mig inte.
Insåg inte att jag skickade det till gruppen med barn i.
De frågade:
"Vad är syfilis, farbror?"
"Oroa dig inte, kusin, jag kollar. Här är några bilder."
Och vi fick dem.
Att donera blod är så svårt. Det är det.
Det är lättare att få visum.
Du har åtminstone hopp om att kunna få ett.
Du får ett frågeformulär
med ett gäng frågor. Det börjar vänligt.
Blodfrågeformuläret bara: "Ja, kom igen bara.
Ja, alla blodtyper är välkomna. Gör det!"
Men sen börjar det blanda sig i.
Första frågan: "Mår du bra idag?"
"Ja." Eller hur?
"Ja, det är ju den här cancergrejen, men...
Men C:et står för 'chans'. Ja, ja."
Nästa fråga:
"Är du förkyld?
Är du snorig? Känner du dig...?"
"Nej, jag mår bra."
"Har du ont i magen eller tarmarna?"
"Nej, nej."
Nästa fråga: "Är du homosexuell?"
"Varför skriker du på mig, frågeformuläret?"
Jag menar, nej,
men tänk om jag var det?
Om du är gay, har du frappuccino istället för blod, eller?
"Nej.
Och jag mår inte så bra längre. En halv poäng.
Jag tänker vara rättvis. Såja. "
Nästa fråga... Och jag svär att den här frågan var med.
"Har du använt blodiga sexleksaker?"
Vad är det?
Jag vet vad det är, men vad är det?
Det låter som ett senatorparty.
Hur fungerar den blodiga sexleksaken?
Du går till sexbutiken, köper dildon, tappar den i blod
och säger: "Jag bryr mig inte, jag använder den ändå."
"Nej."
Nästa fråga, "Har du blivit våldtagen nyligen?"
Strunta i "våldtagen"...
...men "nyligen"?
Detta frågeformulär har inget minne. Precis som Mexiko glömmer det.
Det är illa.
"Nyligen"!
Det värsta är att jag läste: "Har du blivit våldtagen nyligen?"
Och jag svarade : "Ja.
Jag spelade FIFA och förlorade. Ni vet hur det går."
Hur som helst...
Jag gav inte blod, men jag tänker inte berätta varför.
Ja, var inte så nyfikna.
Så jag gick till min brors sjukhusrum. Och jag tror...
...att det var en av de mest kritiska stunderna i hela processen.
När de hämtade honom till operation.
Det är tungt. Det är svårt att se nån
du älskar så mycket tas till operation
med 50 % chans att överleva,
och 50 % risk att dö.
Noll procent svarade inte. Föreställ er det.
Det är rå data. Så...
De rullade iväg min bror,
och alla reagerade vi på vårt sätt.
Också här lärde jag mig
att vi alla reagerar på cancer på vårt sätt.
Om du vill - skämta. Du kan gråta om du vill.
Och det är okej, för det står utom vår kontroll.
Det är därför jag pratar om det här.
Komedi hjälper oss att hantera saker vi inte förstår.
Så, de tar min bror,
och sedan börjar nån gråta, andra börjar prata...
Jag? Jag förstod inte vad som hände.
Jag var tvungen att luta mig mot en vägg.
Luften gick ur mig.
Och jag svär,
det var så viktigt att familjen var samlad då,
för jag gick igenom mitt livs värsta ögonblick,
och plötsligt får min brorsdotter syn på mig från andra sidan rummet.
Hon går fram till mig,
och ger mig...
...den största kram jag nånsin fått.
Den kärleksfullaste kram jag nånsin fått,
den hjärtligaste kram jag nånsin fått.
Hon säger: "Farbror...
...oroa dig inte.
De kan säkert bota din syfilis."
Lysande.
Ungar, alltså.
Jag skulle så gärna
säga att historien slutar lyckligt.
Men tyvärr, efter ett och ett halvt år
med matstrupscancer som vände upp och ner på våra liv,
min och min familjs,
gick min bror Pedro bort.
Efter tio cellgiftsbehandlingar,, 40 strålbehandlingar,
efter operationer,
som han återhämtade sig från som värsta kämpen.
Och inte en enda gång,
inte en enda gång under ett och ett halvt år, under hela behandlingen,
slutade han ge oss kärlek,
älska oss,
eller stötta oss.
Bara så att ni fattar hur stort hjärta
den killen hade...
Vi var ungefär tre fjärdedelar in i behandlingen.
Han går ner i vikt, får lunginflammation,
och måste läggas in.
Så jag stannar hos honom den kvällen på sjukhuset.
Och medan...
...sköterskan tvättade honom och klädde honom,
pratade de. Pedro var en pladdrare.
Och...
Han säger till sköterskan:
"Känner du till Alex Fernández?"
Sköterskan säger: "Vem fan är den nollan?"
Jag klandrar henne inte.
Och...
Min bror säger till henne:
"Vet du inte vem han är? Han är killen utanför dörren.
Han är komiker.
Han är faktiskt världens bästa komiker."
Och...
Om Pedro säger det så...
...tror jag på det.
Tack så mycket.
God natt.
SKRIVET OCH FRAMFÖRT AV ALEX FERNÁNDEZ
Tack så mycket! Tack för att ni kom!
Fan ta cancer! God natt!
TILL MINNE AV PEDRO, VÄRLDENS BÄSTE BROR
Undertexter: Isa Leppikorpi