Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Som lovet er The Black Donnellys tilbage.
De går efter en rekord.
En lokal irsk pub er kommet i rekordbøgerne.
De satte rekorden for længste koncert.
Vi smadrede verdensrekorden.
Mere end 360 timers livemusik.
En Guinness-verdensrekord.
Jeg har også rekorden for længst spillet guitar. Fem dage.
De spiller bare videre.
Med Bachman Turner Overdrives ord:
"I har ikke set det halve endnu." Skål, Sean.
Lad os introducere bandet. Jeg er Dave.
Hej, jeg er Dave. Og vi er The Black Donnellys.
Vi har spillet sammen i 12 år.
Vi har spillet i hele Europa, i USA og endda i Sydøstasien.
-Og alle amter i Irland. -Ja.
Mere end en gang.
Vi har to verdensrekorder.
Den første verdensrekord var Daves, for maraton-guitarspil, 114 timer.
Anden verdensrekord var længste koncert nogensinde, som var 372 timer.
Dette bliver vores tredje rekord.
Da de først lavede verdensrekorderne, fandt de på det og fik alle med,
og så tænkte de: "Hvordan skal vi toppe det?"
Han sagde: "Vi tager ud og spiller i alle stater i USA."
Endnu engang gør de noget, der bare er helt utroligt.
Bare logistikken i det. Det er…
Jeg har været Irland rundt i en varevogn med dem, og det er hårdt arbejde.
Folk taler bare om at gøre det.
De færreste gør det.
Verdensrekorder er ikke lette.
Derfor kaldes de verdensrekorder. Kun få mennesker har dem.
Vi ville gerne se og turnere i USA.
Rekorden var 50 koncerter i 50 stater på 50 dage.
Jeg tænkte, at det kunne vi sagtens.
De kom med den skøre idé om
at slå Guinness-rekorden med en turné i alle stater
med mindst én koncert på mindre end 40 dage.
Ingen har gjort det før. Intet individ, ingen gruppe eller kunstner.
Her er tanken. Vi stater på hjemmebane, hvilket er Rí Rá Las Vegas i Mandalay Bay.
Og vi ender ved Arlene's Grocery i New York City.
Og hver eneste stat imellem, hver krog og kule…
-Og kule? -Sagde jeg kule?
Krog og hule.
Vi skal afsted om under en time, og vi skal bare vide fra jer,
hvordan vi skal dokumentere alt dette,
og alt det, vi har talt om.
Guinness bekræftede ikke rekorden, før vi startede.
Fra starten har spørgsmålet været, hvad der gælder for en koncert.
Hvor mange skal der være til koncerten, og hvordan skal vi spore det,
så vi sikrer, at vi faktisk slår rekorden
ved enden af denne enorme rejse.
Vi ringede rundt fire-fem måneder før for at stable det på benene.
"Hej, vi vil gerne gøre sådan her…"
Vi introducerede os selv og fortalte, hvad vi ledte efter.
De to Daves har brugt ufatteligt meget tid på dette.
Det er en drøm, de har,
men det er et utroligt stort område at dække,
60 steder på 40 dage.
Det kræver utrolig meget planlægning og logistik.
Jeg har den!
Sådan pakker man. Det er det vigtigste, ikke?
Smid dem i!
Når Dave nævner en ny verdensrekord, græder jeg lidt indvendig.
Ziggy, bliver du ked af det, når kufferten kommer frem?
Første gang havde vi været sammen i et år,
og det var i fem lange dage.
Han var i gang døgnet rundt.
Og efter det sagde jeg til ham, at næste gang skulle være kortere.
Men så fortsatte han med 21 dage,
og nu er der den her.
-Må jeg få… -Hvem er din favorit?
-Far. -Nemlig.
-Mor. -Mor, mor.
Mor er din favorit de næste fem uger.
Nogle folk siger: "Hvordan klarer du det?
Han er væk eller rejser hele tiden."
Det er et job. Man accepterer det som en livsstil.
Arbejder man ikke sammen mod noget, vil det ikke fungere.
Vi anede ikke, hvad der ventede os.
Det troede vi, men det gjorde vi ikke.
Vi er klar til start.
DAG 1
Vi vil først takke alle for at komme til koncerten.
Det er dejligt at se jeres støtte.
Vi er meget taknemmelige.
Vi tror, vi er klar,
men vi er faktisk ikke helt sikre.
Okay, lad os gøre det og se, hvad der sker!
Tak.
Jeg vil se jeres hænder oppe!
Starten gik godt. Vores venner og familie kom.
Folk fra Vegas og Rí Rá passede på alle.
Der var en fantastisk stemning,
og jeg tænkte, at nu var vi i gang.
Ting var ikke i orden, og det vidste vi.
Vi kiggede ned fra scenen.
Chaufføren sad stadig i baren og sagde: "Vi har ikke en vogn."
Vi har ikke en autocamper.
Når man først er i gang med rekorden, kan man ikke stoppe.
Vi stod ved bilen og sagde: "Hul i det, lad os køre."
Vi kørte i min bil til den første stat, for showet skal fortsætte.
Sådan!
I sidste ende fik vi det ordnet,
så i det mindste ved vi, at vi kan komme videre.
Det var en hektisk dag.
-Vi sidder i autocamperen. -Det har jeg aldrig prøvet før.
Vi valgte soveværelset bagerst i autocamperen til at sove i.
Vi troede, vi var kloge.
Autocamperen gjorde seriøst sådan her.
Jeg hoppede op og ned på madrassen.
Halvanden time efter hørte jeg bare: "Det her er helvede!"
Seks uger med det lort.
Der sagde jeg til mig selv…
-"Jeg tager hjem." -"Hvad fanden laver vi?"
DAG 2
-Er det alt? -Ja.
Det bliver 1,89 dollars.
Jeg elsker det her.
Det hele handler om vores nye rekordforsøg.
CALIFORNIEN DAG 2
Vi startede i Las Vegas i går, og det har været vildt,
men jeg kan med glæde sige, vi ankom næsten i ét stykke.
SKADESTUE
Vores chauffør til autocamperen, Chad,
brækkede tåen, men han har vist bare vredet den af led.
Vi er på vej over for at hjælpe ham.
Den er ti minutter i fem, så vi skal…
Vi skal spille i Carmel klokken 19.
Og Carmel er 126 km væk, så…
Nu kører vi tilbage mod Carmel i syd,
hvorefter vi kører mod Portland i aften.
Vi får Chad udskrevet, efterlader ham i Mountain View,
og henter ham fra den anden koncert, som vi spiller klokken 19 i Carmel.
De har bestilt røntgen,
så der går højest halvanden til to timer,
så henter de mig ind.
Så må vi se, hvad billederne siger.
Så vi må efterlade dig her?
Det lyder sådan.
Held og lykke.
En fælles ven fortalte, at de ville sætte rekorden.
Jeg sagde, jeg ville sponsorere.
Det var venner, der bad om støtte.
Det var nemt, for jeg troede på dem.
Vi var heldige at have en vingård som vores hovedsponsor.
-Vi fyldte varevognen. -De gav os masser af rødvin.
Og et glas rødvin sidst på aftenen har aldrig gjort skade.
Men to-tre flasker kunne godt.
DAG 3
Det kostede 3,500 dollars at flyve os til Alaska.
Vi måtte have særlige fly,
for vi skulle flyve ind, spille og hoppe på flyet igen.
Det er langt væk, og naturen er imod en.
Der var stor chance for, at det gik galt.
Det skulle gå glat.
Vi skal flyve til Anchorage klokken 05,30 om morgenen.
Dit kropssprog, da du lagde røret på og kiggede på mig…
Vi har spillet så længe sammen,
at jeg bare vidste, koncerten var aflyst.
"Godmorgen, Dave, dette er Jeanne. Jeg er ude af byen, tilbage tirsdag.
Jeg beklager, men tidsændringen duer ikke for mig.
Folk kommer tirsdag for at gøre stedet festligt.
At ændre dagen to dage før duer ikke. Tak."
Seks timer før vi skal flyve,
sender hun det og siger: "Det duer ikke." Det var skidt.
Vores fly er booket.
Vi har brugt 3,500 dollars på fly. Hvad gør vi?
LIVE IRSK MUSIK
Alaska, fly 101 til Anchorage,
tre timer og otte minutter, syv grader og delvis overskyet.
Tag jer en lur, så skal jeg nok vække jer.
Vi var oppe klokken fire for at nå flyet…
Vi havde tømmermænd.
Jeg faldt i søvn på flyet for at blive vækket med:
"Du skal synge U2 om ti minutter."
Næste øjeblik klappede jeg i hænderne midt i flyet.
-Dejligt. -Tak.
Der var alle mulige gamle folk
med halvåbne øjne, der sagde: "Hvem er de røvhuller?"
-Bare rolig, det er en drøm. -Et mareridt.
Folk ved Pioneer Home her i Anchorage
fik en koncert i dag, der kan blive del af en verdensrekord.
I dag trender det at spille koncert i alle 50 stater.
The Black Donnelly er oprindeligt fra Irland.
I går spillede duoen en overraskelseskoncert for folk,
der bor ved Pioneer Home her i Anchorage.
I starten ville vi gerne spille i fængsler og på hospitaler.
Vi ville spille steder, der lå lidt væk fra hovedvejen.
Jeg havde ikke forventet et plejehjem.
Nej, vi gør det gratis.
Virkelig?
Ja, hvis I har penge, I vil give os, så kom og tøm lommerne.
Det var mors dag, da vi kom. Jeg var ved et plejehjem.
Og folk havde demens og Alzheimer's som min mor.
Da vi kom der, rørte det mig virkelig.
Da jeg voksede op i Irland, lærte mine forældre mig,
man skulle respektere de ældre.
Nu var vi på et plejehjem,
hvor folk måske ikke have nogen mere,
og da vi spillede for dem, fik musikken dem op af stolene.
Det er sært at spille sådanne steder,
for man får mere ud af det, end de gør.
Når man siger: "Jeg er på turné i USA,"
tænker folk på rock 'n' roll, hvor man spiller i New York og Chicago.
Men dette er virkeligheden, vi spiller i.
Jeg skal have folk til at danse i midten!
Mange tak!
Deres mission er at slå rekorden
for hurtigste tid med små koncerter
i hver af de 50 stater.
Efter at miste koncerten i Alaska og få plejehjemmet,
havde vi det fantastisk,
og så fik vi nyheden om, at Guinness anerkendte rekordforsøget.
Vi er blevet godkendt til Guinness World Record,
hvilket har hængt lidt over os.
Vi har bare ventet på, om det kunne blive officielt.
Nu var spillet i gang.
DAG 5
VELKOMMEN TIL IDAHO
Vi skulle flyve fra Idaho Falls til Honolulu.
Og vi skulle skifte i Salt Lake City.
Vi mødte op til flyet, og alt gik godt.
Vi kom igennem sikkerhedskontrollen og ventede ved gaten.
"Der er et problem med flyet. Det bliver forsinket i tre timer."
The Black Donnellys sad lige der.
De siger, det vil vare to timer.
-Dette fly? -Ja.
Så når vi ikke flyet til Honolulu.
-Hvad gør vi? -Det var en sen aften.
Google Maps sagde tre timers kørsel.
Hej Jesse, hvordan går det?
Har du bilnøglerne til SUV'en i nærheden?
"Jesse, ud af sengen!"
De har aflyst flyet. Vi skal bruge et lift til Salt Lake City.
Ja, vil en af jer ikke meget hurtigt
komme og hente os i lufthavnen
og køre os til Salt Lake City?
Vi skal ikke flyve, men køre.
Jeg er sulten.
Tyve minutter senere sad vi i bilen.
Det tog tre timer til Salt Lake City. Så kom vi derhen.
Honolulu står der.
Vi nåede akkurat flyet.
Vi steg ombord.
-Vi er her. -Vi nåede det.
Det bliver en god koncert.
DAG 6
Aloha.
Kom så.
Når man ser et sted som dette…
Fantastisk.
Fra en roadhouse-bar…
-Til Honolulu. -Ja.
-Hvor mange stater har vi? -Det er vores 10., og 11. show.
Vores 10. stat og vores 11. show.
Showet skal fortsætte. Alle koncerterne skal ske.
Uanset forhindringerne, kæmper vi videre.
Hawaiianere har et ord for at komme videre og frem:imua.
Kom så, folkens!
Så kører vi!
Giv en hånd mere til jer og vores dansere.
Vi følger seneste nyt på Hawaiis store ø,
hvor der lige har været et udbrud ved vulkanen Kīlauea.
Lava spyer 100 meter op i luften og opsluger alt på sin vej.
Her i helikopteren kan man se
omfanget af ødelæggelsen dernede.
Der er ingen brandmænd, for de kan intet gøre.
Og så kom vulkanudbruddet.
En forpulet vulkan.
Jeg tilbyder alle, der ønsker det, at stige af flyet.
Kabinedøren er stadig åben.
Men hold jer tæt.
I er ved gate 21.
Jeg vil bare gerne flyve.
Jeg vil afsted.
Lad os få denne undulat i luften.
Vi misser måske vores flyskifte fra LA til Salt Lake City.
-Hvis det sker, vil vi bare… -Begynde at græde.
Vi troede, vi var på røven,
fordi det var så svært at koordinere flyene derud og tilbage igen
til næste koncert inden for tidsrammen.
Vores turnémanager Simon forsøgte at udvirke mirakler.
Han forsøgte at få os på alle mulige fly.
Jeg troede, han ville bryde sammen.
Vi skiftede og hoppede fra det ene fly til det andet.
Vi skulle have helikopter, båd og skateboard, og så afsted.
Når vi var tilbage på land, kunne vi gøre ting,
men på en ø er man omringet af vand.
Hvordan har du det i dag?
Bestemt…
…en lille smule død.
Jeg følte mig lidt tosset.
Følelserne var over det hele. Jeg var vred og ked af det.
Jeg fniste for mig selv over ingenting.
Så det hele var begyndt at køre lidt af sporet.
-Tingene er lidt… -Op og ned?
De ændrer sig.
Det ene øjeblik har jeg det fint, og det næste vil jeg bare ligge og græde.
Vi fløj ind og ud af byer og stater…
Vi rendte ind, spillede…
Tilbage igen, og jeg…
Så er det slut! Jeg skrider!
Skal jeg åbne døren for dig?
Jeg kan ikke åbne døren.
Der var en del galskab i det første lille kapitel,
og så kunne vi endelig slappe af i et par timer.
Et par timer fri, bare de par timer…
De gjorde en stor forskel.
Utah!
DAG 8
EVANSTION REGIONALHOSPITAL
Hej, det er Mike fra Bank of America.
Din konto er faldet under minimumsaldoen på 25 dollars.
Indsæt yderligere midler for at undgå overtræksgebyrer.
Så løb vi tør for penge.
Vi er et turnéband. Når pladeselskaber og agenter betaler, er det noget andet.
Når man gør det selv, er alt på egen regning.
Det er en tung forpligtelse.
Og når det først går galt, så går det fandme galt.
Vi havde en benzinslugende autocamper, vi skulle have et sted at sove
og opholde os på vejen.
Det fossede ud med penge.
Vi skulle fodre ti mand, og alle afhang af os.
Udover koncerter og forberedelse,
med alle vores op- og nedture, var det hele…
Det hele gik i lort.
Disse folk gør klar til et vigtigt skridt.
Anmodning om statsborgerskab.
På turnéen ventede jeg på min permanente opholdstilladelse.
Jeg havde ansøgt. Det var en hård proces.
Engang tog det seks måneder, nu tager det et år.
Uanset grænsen, man krydser,
skal man gennem det samme show, oversøisk eller fra Canada.
Det er dyrt med advokater og sådan.
Papirarbejdet skal ordnes.
Man kan have et par nervøse år som irlænder i USA,
når man ikke har den rette dokumentation.
Man har ret til at være der, men man ved ikke, om man må blive.
Og tager man hjem til familie,
kommer man måske ikke ind igen.
Og det er skattebetalende irske folk. De er ikke ulovlige.
Lige nu har vi nogen i Det Hvide Hus,
der vil have alle til at tro,
at immigration er et problem, vi skal løse,
når immigration faktisk er en chance, som USA kan gribe.
Det var en lang proces, men den var det værd.
Der var sol på himmelen, og da vi kørte op til Montgomery…
Åbnede himlen sig.
Dette er en irsk sommer. Der har vi vandet,
og der er lidt lyn.
Og det der!
Vi skulle spille på den scene.
Vi er i Texas!
Ja!
Normalt er her flot,
men hvis The Black Donnellys kommer, bliver det hele lort.
Ved hvert spillested på turen ringede vi i forvejen.
Jeg havde en dato fra starten, og det var i dag, ikke?
-Jeg havde ikke en anden dato til dig. -I din email…
Jeg kigger på emailen nu, og der står,
vi rammer Arkansas cirka den 28. eller 29. maj.
Hun sagde: "Vi har ikke åbent de dage."
Jeg sagde: "Hvad med tirsdagen før?"
Og hun troede, jeg mente tirsdagen efter.
Der er ingen kontrakt eller noget,
så de siger bare: "Det duer ikke for mig. Det gider jeg ikke."
Så nu græder vi.
Altså…
Damen sagde: "Det duer ikke for mig."
Hun vendte bare på en tallerken.
Vi havde planlagt det for jer og promoveret det,
og nu har vi strømsvigt midt i Sioux Falls.
Det er det samme hver dag.
Gud vågner hver morgen og tænker: "Hvad skal jeg gøre ved dem i dag?"
Det var ved at køre helt af sporet.
Kan du lappe det?
Vi må se, hvor langt vi kommer.
Forhåbentligt kan vi nå hotellet.
Alt syntes at smuldre.
Vi havde problemer med autocamperen. Vi ville have en ny, men blev nægtet.
På et tidspunkt spillede vi for mad.
Ja, vi spillede for mad,
for at fodre holdet og sælge et par CD'er til at købe benzin for.
Luk, fanden.
Vi har 25…
Vi har haft 25 dollars tilbage på vores konto
i to skide uger, og vi har tre uger endnu.
Vi begyndte at tænke: "Vi burde ikke gøre det her."
Vi var på dybt vand og måtte finde på noget.
Jeg ville gerne fortælle, vi har en ny GoFundMe-side,
som er live nu.
Vi søger støtte fra alle vores fans og folk, som kender os.
Vi er The Black Donnellys.
Vi er modstandsdygtige. Vi får det gjort. Vi er stolte af det, vi kan,
og nu måtte vi bede folk om penge,
og det føltes ikke godt.
Det føltes faktisk af lort.
-Men det reddede helt sikkert… -Det reddede vores røv.
VELKOMMEN TIL LOUISIANA
DAG 11
Kom så!
På det tidspunkt gjorde 200, 300, 400 dollars en kæmpe forskel.
Vi skal spille en koncert i Kansas og i Missouri
for at holde planen.
Vi spillede ét sted, og så kørte autocamperen videre.
Vi kørte til en anden koncert. Alle ringede til hinanden.
Jeg forøger at skaffe et par koncerter.
Nej.
Én, to, tre, fire!
Støtten har været fantastisk, men vi har brug for den støtte løbende.
Det var som en sæbeopera. De så, hvad vi lavede hver dag,
og alle var med os hver dag.
LIVEMUSIK
Det var alle opmuntringerne.
Al den positivitet online. Folk sagde: "Fortsæt, gutter. I skal nok klare den."
Vi havde stor støtte fra folk. Det fik os virkelig videre.
Vi skal på posthuset. Vi har fået vores CD'er og vores T-shirts.
Dem sender vi til…
-Alle dejlige mennesker. -Vores GoFundMe-støtter.
Kom så!
Vi gør noget, ingen har gjort før.
Det skal man huske. Ingen har gjort det før.
Og vi var alle med i det.
Hej, folkens. Vi er på vej til Clinton for at spille ved Boxcars.
Vi har politieskorte i byen. Foran os har vi brandbilen,
og vi har også den lokale politibil.
Se lige her.
DAG 16
Dette er en…
-Dave er glad. -Dave er som en lille dreng.
Det er første gang, vi har fået eskorte.
Det er virkelig sejt.
Gud velsigne landsbyen Clinton!
Bare sømmet i bund!
Når man får chancen for at spille sin egen koncert,
og man spiller den et sted,
hvor folk faktisk kommer for at se en,
handler det ikke kun om egoet. Det er magi. Det er der, man vil være.
At spille for folk, der lytter til det, man spiller,
der er ingen bedre følelse.
Når man står på en scene og spiller, hvad man vil i to timer,
er intet andet vigtigt.
Det var skide fantastisk.
Mange tak!
Det var en rigtig god koncert i aften. En fantastisk by.
Publikum var bare fantastiske.
Vi solgte masser af merchandise og CD'er, og alle kunne vores sange.
Det har givet os et løft, for vi har haft det hårdt.
Vi har ikke kunnet vise, hvad vi kunne som band,
som vi ved, vi kan.
-Og i aften var… -Det var et skud energi.
De vil gerne lytte, vi er ikke bare baggrund,
vi tvinger os ikke på dem. Det er en koncert, som man ønsker den.
Det er hårdt at være musiker.
Mange ser kun det storslåede:
"Jeg ville gerne synge mine sange." De ser ikke alt det bagved.
"På landevejen" er bogstaveligt talt det.
Det forstår folk ikke.
"Jeg har været på landevejen i tre år," betyder, man har kigget ud af vinduet.
Fra det ene sted til det andet.
Det er ganske fysisk krævende.
Man skal passe på stemmen,
når man spiller hele ugen, endda kun en koncert per dag.
Ikke tre eller fire, som drengene gør.
Frustrationen ved at rejse, når man bare gerne vil sove.
Hvis nogen ikke har været i bad… De små ting bliver store.
Jagten på den amerikanske drøm er ligesom musikerens drøm.
Det kan være hårdt, og man kan være ensom og have hjemve,
man savner familien og netværket.
Så man søger den forbindelse og trøst hos publikum.
Vi er kommet ind på værtshuse, hvor folk sagde: "Hvem er de tumper?"
Til sidste gynger hele hytten.
Vores chauffør Chad sover derude, for han…
-Nej, jeg er lige her. -Han er her!
Godt jeg ikke kaldte ham en nar!
Når man er til Black Donnellys-koncert
taler alle samme sprog,
grænser nedbrydes, og folk forenes.
Musik har ikke farve, musik har ikke race,
musik har ingen begrænsninger.
Det er for alle. Det er frit.
The Black Donnellys er en inspiration for mig.
De har været i gang længe,
og de vil altid op på næste niveau.
Deres passion smitter.
Når man møder dem og ser dem optræde, bliver man inspireret.
Vi ramte lige et bump og nu…
Nu flader det ud.
-Vi ramte østkysten. -Rejsetiderne var kortere.
Vi kunne sove om natten og vågne friske næste dag.
VELKOMMEN TIL INDIANA
Vi begyndte at sælge CD'er og T-shirts, hvilket hjalp os videre.
GoFundMe fungerede.
Vi har penge. Vi kan købe benzin!
Der var en masse positivitet.
HILSEN FRA MICHIGAN
Vi er ved grænsen på vej mod syd.
Vi er ved det nordligste punkt, og nu kører vi sydpå.
Den bro fører ind i Canada, ikke?
Ja, så må du ikke komme tilbage.
Ikke før dit Green Card kommer.
På grund af deres flag tænker de anderledes,
og under en kilometer væk har vi dette.
Jeg er forbløffet. Det er latterligt.
Detroit!
VELKOMMEN TIL OHIO
Vi gør noget, ingen har gjort før,
og vi har seks-syv folk med, der heller aldrig har gjort det.
Vi gav alle lov til at stoppe, hvis de ikke gad mere.
-Og alle blev. -Alle blev.
Det er den positive del. Humor er fantastisk,
og druk hjalp meget.
DAG 20
Grand Ole Opry.
Det mest berømte sted for countrymusik i verden.
Der var en energi derinde, der straks ramte en.
Når man så det, tænkte man… For man havde lyttet
til Bill Monroe, George Jones,
og selvfølgelig Hank Williams,
der alle har spillet der. Radiomusik startede her.
Jeg er misundelig. Jeg ville gerne spille der.
Når man står på scenen ved Grand Ole Opry, tænker man:
"Hvordan må det ikke være at spille her for fuldt hus."
Det gode og det dårlige ved os er,
at vi kan spille en rigtig fed koncert
i en udsolgt sal, hvor alt går godt,
og folk ønsker os held og lykke,
og de køber CD'er og merchandise, og man føler sig flyvende.
Næste aften spiller man måske på en rigtig møgbar.
Vi ser på hinanden og tænker: "Hvordan gik det så galt?"
Man spiller på pubs eller som baggrund til en fest.
Og det er fint nok. Vi lever af det, så det er fedt.
Men at spille en koncert med ens egne sange,
det er drømmen som musiker.
Måske får vi muligheden for at spille derinde en dag.
Det har været en stor ære indtil videre.
Lad os komme tilbage til vognen og spille "Wagon Wheel" for nogle andre.
Ja.
TÆPPERENS
Vi kæmper økonomisk.
-Tallene går ikke op. -Nej.
Så vi må gøre noget.
Tæpperenseriet.
VI havde brug for koncerten. Den gav 1,000 dollars.
Vi vidste ikke, om koncerten talte, men vi spillede den alligevel.
Og der dukkede ikke så mange op,
men den gæstfrihed, som de viste os, var uovertruffen.
De lavede en bananbudding eller bananbrød.
Det var ægte mad, og de var fantastiske folk.
Det er en kliché, men det handler om frihed.
Se bare på os. Vi er et tæpperenserfirma,
og nu holder vi koncert. Det har vi friheden til.
Få os til at lyde bedre med jeres klappen.
Der er noget ved USA. Det blev grundlagt af immigranter fra hele verden.
Vi er alle ens, så alle bør prøve at komme overens.
De fleste, der kommer til USA, har et drive.
Uanset hvor de er fra, vil de gerne gøre det bedre.
De tænkte, at USA ville være et bedre sted at bo,
og drivkraften til at komme derfra og hertil krævede meget.
Den koncert reddede os.
Klokken fire har vi sæsonens første navngivne storm.
Alberto rammer Florida med vindstød på op til 100 kilometer i timen.
Guvernører i Florida, Alabama og Mississippi
erklærer undtagelsestilstande.
Der er 34 millioner i fare for oversvømmelse.
Tornadoer er en mulighed.
Delta har varslet aflysninger.
-Der skal vi hen. -Ja.
Lige nu tænker vi: "Vi klarer det godt."
Koncerterne kører,
og det hele skulle nok gå, indtil vi så nyhederne til morgenmaden.
Vi skal direkte ned ad linjen, hvor stormen er.
Moder Natur er en kælling.
Hver gang noget gik godt, skete der noget lort.
Lad os være enige om, at vi gerne ville gøre noget fjollet,
men vi vil ikke gøre noget farligt.
Simon sagde: "Vi kan ikke tage derhen."
"Hold mund, det skal vi."
Vi er i et muligt tornadoområde.
Det centrale Alabama til midnat.
Vi er stadig på vej ned ad stormens østfront.
Vi klarede det. I live!
Disse samfund stiller et vigtigt spørgsmål til USA.
Kunne disse mennesker fra mange nationer blive en del af den amerikanske livsstil?
Vi er kommet, fordi vi har hørt om grisen.
VELKOMMEN TIL GEORGIA
Hver immigrationsbølge oplever det:
"Hvordan forbliver jeg mig selv og bliver samtidig noget nyt?"
Jeg flytter på landet Og æder en masse ferskener
At slå sig ned her med familien
og opbygge et samfund, det er meget svært.
Man kender ikke kultur eller traditioner.
Man ved ikke, hvor man finder et job.
Alt er anderledes.
De ville være gode med øl.
-Alt er sgu godt med øl. -Ja.
Når man rejser til USA, ved man ikke, hvordan man bliver modtaget.
USA er så alsidigt i landskabet, folket og kulturen.
Og de har alligatorer.
Det er som Jurassic Park.
Vi er i Gator World!
Det dejlige er positiviteten,
hvor folk hele tiden siger:
"Vi skal nok klare det. Bare rolig."
Tag folk fra Irland.
De kunne være noget i dette land, de ikke kunne derhjemme: Være irske.
Nemlig! Det kan man her.
-Man kunne ikke være irsk derhjemme. -Jeg er altid irlænder.
Jeg bor i USA, og det er jeg stolt af,
men jeg er altid irlænder først.
To år uden at spise.
Forestil dig den sultne vrede, man ville have?
USA er mere end noget andet land en blanding
af alle de erfaringer og forbindelser til andre kulturer.
Det er en stor pærevælling af forskellige ting,
og det gør det fantastisk.
Når man forstår immigranter, får man en mere inkluderende verden,
et mere inkluderende USA.
Ikke et ekskluderende USA.
Hele turen har jeg tænkt på denne ene optræden.
Jeg ved, at mange af jer kender Kelly, eller i det mindste kendte hende.
Min kusine Kelly, der døde, arbejdede faktisk på spillestedet,
hvor vi skulle spille som en del af turnéen.
Det var første gang, jeg var der.
Det var første gang, vi skulle spille en sang skrevet til hende.
Dave har skrevet en smuk sang til hende, så vær søde at lytte med.
Natten falder på Og tiden står stille
Det rystede min verden
Minderne holder ved
Saltvand fylder mine øjne
Og jeg holder dig for evigt
Og jeg følger lyset Der vil skinne over mig
Og jeg holder dig for evigt
Min smukke pige
En mors kærlighed er alt, hvad jeg har
Holder dig tæt Selvom vi er verdener fra hinanden
Nu er det tid til at give slip
Vi holder dig her Dybt inde i vores hjerter
Nu kalder de på dig
Én ting skal du vide Før du tager afsted
Det vil aldrig slutte for mig
Farvel og god vind
Kelly Ann, Kelly Ann
Din flamme brænder dybt inde i mig
Kelly Ann, Kelly Ann
Tidevandet vendte Og kæmpede med havet
Og jeg holder dig for evigt
Og jeg følger lyset Der vil skinne over mig
Og jeg holder dig for evigt
Min smukke pige
Sov godt, Kelly.
Tak.
Giv ham en hånd. Jeg ved ikke, hvordan han klarede det.
Hun arbejdede hos Finnegan's…
Hvor gammel var hun?
Hun var vist 26 eller 27.
Hun mødte en skidt fyr og blev påvirket derfra,
hvilket virker til at ske for mange unge i dag,
hvor stofferne…
…vinder frem.
Ja, mange mennesker kunne lide hende.
Mange mennesker talte om hende.
Det var hårdt.
Jeg var stolt over sangen,
og at jeg sang den og gav folk noget at holde fast i.
Især hendes mor, for vi elskede hende så meget.
Ved du, hvad vi har brug for?
En båd.
Vi har brug for en pause.
Vi har brug for en pause, og for ikke at være triste.
Vi har gjort alt fodarbejdet,
vi har afgjort alt,
vi har været over hele verden.
Overalt i USA og Europa.
Musikken er der, sangene er der, håndværket er der.
Det hele er der.
Vi har brug for en pause.
-Vi har brug for en smule kærlighed. -Nemlig.
DAG 23
Jeg ved, I stadig har penge. De har T-shirts og CD'er,
så giv dem alt, hvad I kan, i den lille kurv.
Det går til deres hotel,
deres mad, og på at skaffe dem en bedre vogn til de sidste ni stater.
Uanset hvad de har brug for.
VELKOMMEN TIL SOUTH CAROLINA
42. KONCERT
Jeg arbejder på Guinness World Record-tjeklisten,
hvilket jeg har gjort for alle koncerter.
Vi udfylder papirarbejdet efter, hvad vi tror, de ville kræve.
Der er ikke helt klare parametre for, hvad kravene skal være,
og i denne uge sendes et brev fra producerne i Vegas
til Guinness-folkene.
Vi siger grundlæggende:
"Vi gør sådan her. Godkend venligst det."
Nogle gange tænker man:
"Hvorfor sejlede dette skib, inden der var styr på det?"
Men vi er her nu, og vi gør det færdigt.
En ting er at drømme, hvilket er fint, men rent faktisk at gøre det…
Det var fantastisk at planlægge de 50 stater,
og så tænkte vi: "Lort, nu bliver vi nødt til at gøre det."
Hej, dette er Simon.
Jeg er turnémanager for bandet The Black Donnellys.
Vi har mistet vores planlagte koncert i Delaware,
og vi skal jo dække hver stat.
Mindst 15 minutter, så er vi ude igen.
Hvis I kan give os lidt mad
eller en hyre, ville det være fantastisk,
men vi tigger, vi kræver ikke.
Vi skal bare have dækket staten Delaware.
Se på dette sted.
Hold da ferie…
-Det er som en tegneserie. -Ja.
Derinde er manden, der tager alle beslutninger,
som påvirker folk.
Vi har altid haft en idé om, hvad USA er,
men på denne turné er vi kommet nærmere
en forståelse for, hvad USA er.
Ja.
Vi har givet meget til dette land og meget til opbygningen af det.
Vi har føjet til kulturen. Vi har haft alt med os.
Der flyder irsk blod i dette lands årer.
Ja, det er helt sikkert.
Der er en enorm forskel på,
hvad de vil have, man tror, og hvad der rent faktisk sker.
Der er en enorm kløft.
Det er surrealistisk. Efter alt, vi har gjort,
er der en masse, vi gerne ville have ham til at gøre.
Der er mange ting, jeg gerne ville sige.
45. KONCERT
Rejsen frem er kun lige begyndt, for dette er USA.
Dette er vores idé om en amerikansk drøm.
Man skal arbejde for det. Det var vores tanke.
Fortsætter vi arbejdet, skal det nok ske.
For mig er det at kunne gøre, hvad jeg vil, med hvem jeg vil,
uden at skulle tænke på penge. Det er den amerikanske drøm.
Alle vil gerne kunne give deres børn en uddannelse.
De vil beskytte dem.
De vil give dem noget, så de kan få succes.
For mig er det den amerikanske drøm.
Jeg vil ikke bare have et stort hus og en bil.
For mig handlede det om at opnå det, jeg blev født til.
Man kan stadig opnå alt i USA.
Selvom der i stigende grad er barrierer.
Det kræver meget, og man skal vide, hvor man vil hen.
Man får det tilbage, som man lægger i landet.
Forstår vi ikke, hvad vi har?
Hvad vi har adgang til, hvad vi kan, og hvad vi kan blive.
Alle, der kommer her, arbejder hårdt,
og lægger deres tid og kræfter i det, de fortjener en chance.
For dette er USA.
Autocampere er ikke bygget til at køre bands rundt.
Vi har kørt ufatteligt mange kilometer.
Vi har faktisk rejst Jordens omkreds.
Det overraskede mig ikke, at der faldt stykker af den.
Autocamperen brød i brand i går.
Vi kører rundt i en skraldecontainer.
Adskilleren mellem kofangeren og den grå tank
har billige svejsninger.
Det er vores autocamper derude. Et feriekøretøj.
Men det er bare en bunke lort!
Vi kører videre med autocamperen. Det er vildt.
Ja.
I går døde vores aircondition.
Jeg har først nogen, der kan ordne den på mandag i næste uge.
Jeg sætter jer på listen, så de ved, at I kommer.
Hver dag var der noget.
Olieskift efter 6,500 kilometer. Vi løb tør for propangas.
Der var vasketøj, og vi måtte skifte septiktanken.
Klokken seks om morgenen.
Jeg er vågen til et olieskift.
Det blev bare ved og ved.
Hver gang: "Der er et problem."
"Du får ikke løn for at gøre det, så gør det."
VELKOMMEN TIL NORTH CAROLINA
Tag dig af den lortespand.
43. KONCERT
-Vi er i Baltimore. -Maryland.
Ja, hvor "Star-Spangled Banner" blev skrevet.
Vi rullede nærmest ind.
Det var ned ad bakke hele vejen.
Vi lever fra hånden til munden lige nu,
så alle koncerter skal få os videre til den næste koncert.
-Ingen fik løn. -Nej.
Vi løb tør for penge og kunne ikke betale folk.
Vi havde ikke midler til hoteller eller fly.
Alt faldt fra hinanden.
Vi sov i autocamperen.
Otte personer i autocamperen.
Som rigtige immigranter.
Måske i bagklogskabens lys og sådan… Pis med det.
Nu gør vi det færdigt
med et smil på ansigtet og en tom benzintank.
Vi kommer til New York sådan.
Ja, på vores knæ.
Vi stiger op af Hudson-floden.
Jeg har en dollar.
-Gud velsigne jer. -Hav det godt.
Der er altid folk, der har det værre.
Hvor uafhængighedserklæringen blev skrevet, fantastisk.
Og vi var her på slaget seks. Jeg elsker det.
Det gav en masse håb til folk fra mange forskellige lande.
Jeg har altid spekuleret på, hvad disse forfædre
ville tænke om USA i dag.
Der er så mange mod immigration nu,
men stadig står folk her og vifter med USA's flag,
og de er ikke engang herfra.
De holder det…
Vi har ikke engang en 100-dollarseddel til at holde op.
Mulighedernes land. Jeg stjæler den 100-dollarseddel.
Vi bliver uddannet på vejen.
Disse historiske øjeblikke.
Bygninger og steder, der har givet os
en god idé om, hvad USA er bygget på.
En interessant kontrast mellem det, der var dengang og nu.
Rocky Balboa klarer 12 runder mod alle forhindringer,
ligesom vi gør med denne verdensrekord.
-Og han gjorde det ikke i en autocamper. -Nej.
Vi har mere ondt, end han nogensinde havde.
Hvis nogen så os udefra, ville de sige: "De klarer det aldrig."
Forhåbentligt kan vi modbevise dem.
Selv hvis vi ryger på en teknikalitet med en ikke-udfyldt blanket,
så ved vi, at vi har spillet i 50 stater med 60 koncerter,
og vi gjorde det på 40 dage.
Det handler om oplevelsen, og om at lære på vejen.
Det handler om at møde folk.
Skidt med, om vi får certifikatet.
Vi har sat rekorden. Nu må nogen bryde den.
Slå vores rekord. Gør det.
VELKOMMEN TIL DELAWARE
En fyr sagde: "Jeg arbejder på en campingplads.
Hvis I vil, kan jeg hjælpe jer,
så kan I bo her et par nætter.
Jeg husker kun, vi kom til pladsen: "Hvad laver vi her?"
Nu laver vi ristede skumfiduser.
Stik mig en.
-Skal den bare varmes op? -Ja.
Bare læg det på ilden.
-Den her ovenpå. Klem den. -Ovenpå. Klem.
-Træk. -Træk.
Det er min første gang.
-Velkommen til USA. -Hold da op.
Det smager dejligt.
Helt ærligt!
Hvorfor prøver vi først det nu?
Man er i et andet land. Man er i USA.
"Sådan gør amerikanere, når de camperer."
Vores campingvogn er lort
Vi mangler småt og stort
Mere vin!
Jeg så dig ikke.
Jeg er den største person her.
"Jeg så dig ikke."
Jeg har en sjov hat på og vejer 120 kilo.
Han må være fuld.
-Jeg fatter ikke… Jeg fatter ikke, vi er tør for rødvin.
Hvor er den lille lort? Der er han.
-Han har drukket det hele. -Nej.
-Jeg gjorde den færdig.
Mit første musikminde er at sidde i en taxa
og lytte til ELO's "All Over The World."
Det er stadig min yndlingssang i dag.
Jeg blev så opslugt af sangen,
at jeg greb hårbørsten og sang til spejlet,
og jeg blev så opslugt, at jeg begyndte at græde.
Det er sandt.
Jeg ville bare score piger ved at spille guitar.
Nej, min bror, Steve plejede at have…
Han var fire år ældre og kom hjem med ting,
og sådan hørte jeg Thin Lizzy og Gary Moore,
og jeg hørte guitarstøjen og tænkte: "Det er lige sagen."
Min bror tog mig med til Thin Lizzy-koncert,
og to uger senere så jeg AC/DC,
og jeg tænkte: "Det vil jeg også."
Det er lyden, når man gør sådan her.
Det rammer mig stadig.
Intet andet. Bare at kunne gøre alt det.
Jeg blev interesseret i musik ved at spille guitar.
Og jeg elsker det stadig i dag, og jeg er stadig ved at lære.
VELKOMMEN TIL NEW HAMPSHIRE
51. KONCERT
52. KONCERT
MASSACHUSETTS BYDER VELKOMMEN
53. KONCERT
På fredag skal vi hjem efter 25 dage på landevejen,
og det glæder jeg mig til,
for det har været fantastisk,
men det har også været lort.
Vi er i Boston, som er en højborg for irlændere.
Mest fordi det var en af de store havne, som irlændere kom til.
Irland blev styret af England i 800 år.
Vi gjorde oprør, og de forsøgte at udrydde os ved folkemord.
Hungersnøden har sine egne historier. Alle ved, der ikke rigtig var hungersnød.
Vi måtte ikke fiske eller eje vores eget korn og lignende.
De lod os ikke dyrke afgrøder eller tage uddannelse.
Vi måtte undervise os selv hemmeligt.
De kom fra et sted, hvor de blev nægtet meget,
så de ville have det hele ud af den amerikanske drøm.
Der er en drøm om USA,
hvor man kan komme og være hvad som helst.
Det var trist at skulle forlade sit land blot for at kunne leve.
Millioner af europæere forlod deres hjemlande
for at bosætte sig i nye lande på tværs af havet.
Næsten to-tredjedele af dem kom til USA.
Der var masseudvandring i 1800-tallet, da hungersnød ramte Irland.
Over to millioner mennesker forlod landet.
Da USA vandt sin frihed fra England,
tiltrak det mange irlændere.
Mange tog til USA
på de såkaldte "kisteskibe," der tog seks til tolv uger.
Man skulle overleve tyfus og tuberkulose på vejen.
Da de forlod Irland og kom til USA's østkyst,
var de ikke velkommen.
Der ser man irlænderes standhaftighed,
for de bed sig fast og fik kæmpe indflydelse.
Især i opbygningen af samfundets struktur.
Irlænderne arbejdede som brandmænd og politibetjente,
der var jobs, andre ikke gad.
De arbejdede sig op i politik og blev prominente
på en stor del af østkysten.
De byggede dette sted og var en del af USA.
De påstår ikke at være rent irske. De er irsk-amerikanske.
Og de gør dette land bedre.
Her er en fantastisk skulptur.
Augustus Saint-Gaudens fra Dublin.
Hans mor var irsk, og faren var fransk.
Det er et godt eksempel på, hvad irske indvandrere
har bidraget med til USA.
Vi har rejst gennem hele landet i en autocamper,
og vi har klaget om dit og dat.
Disse folk kom i skibe.
Og så mange døde til havs.
John Boyle O'Reilly, en af de store forfattere, sagde,
at Atlanterhavet var en skål med tårer.
Det må have været helt forfærdeligt at skulle udholde.
Ikke nok med at de kom fra helvede,
de kom også herover og gennemgik helvede.
Tænk, at det stadig gør ondt i dag.
-Ja. -Det gør stadig ondt.
Nogen siger til dig: "Hvorfor skulle USA lukke dig ind…"
Læs for helvede en historiebog.
Denne skulptur er sådan, vi tog afsted,
og så turnerede vi rundt, og nu er vi der.
Vi skal til New York i morgen.
Den havde været et mareridt i New York.
Vi skal af med den. Chad kører den tilbage.
Hvor langt har den kørt? 22,500 kilometer?
Ja, og Chad har kørt 26,000 kilometer.
Den har tjent os godt. Om jeg ville køre i en igen?
Jeg ved det ikke.
Vi ved, at bremserne virker.
Det var fantastisk at lave mad.
Vi brugte det ikke én eneste gang.
Vi troede aldrig, vi ville nå dertil.
Vi troede ikke, vi ville gøre det.
Der har været så mange uforudsete hændelser.
Der har også været en masse følelser.
Forandringer på vejen.
Det er rart at være ved vejs ende. Helt sikkert.
Lad os komme af med kællingen og skride!
Da vi skulle sige farvel, skete noget rammende.
Vores chauffør holdt fast,
og lige som vi skulle give slip, snittede han hele sin finger op.
Da sagde jeg: "Den er sgu besat."
Du må ikke sige det.
Ja!
Rør ikke ved den.
Jeg rørte næsten ikke.
Selvom alt faldt af den, kørte den videre.
Vi kan sige, hvad vi vil om den, men den fik os i mål.
Farvel!
Den skaber historie.
CHERRY HILL MANOR PLEJEHJEM
PUB OVENPÅ
VELKOMMEN TIL CONNECTICUT
Nu er vi på vej mod New York,
direkte til Grand Central Station.
Og der er hun.
-Den kommer nu. -Vores vogn er her.
Sidste ophold i den sidste by. Vi er spændte.
-I dag er dagen, vi bryder… -Verdensrekorden.
Vi var live på Facebook,
og jeg sagde: "Så er vi her, folkens."
Så er vi ved Grand Central Station i New York City.
Det er stat nummer 50. Den sidste på vores rejse.
Jeg elsker denne by. Det er fantastisk. Endelig er vi her.
DAG 35
56. KONCERT
McSorley's er den ældste bar, der altid har kørt i New York.
Den har altid været ejet af en irlænder. Samme sted og beliggenhed. 164 år.
Et vartegn for alle irer, der har været der.
Et sejt sted.
De var rigtig flinke ved os der.
Selvom du aldrig havde set os før, åbnede du bare op.
Sådan er det her. Det er som en svingdør
med folk fra hele verden.
Nogle gange aner vi ikke, hvem der er her.
Her plejede man at komme for at få et job.
Man mødte alle her.
Os og The Anton Brothers, ikke?
Ja, vi er de eneste to bands, der har spillet der.
Vi vidste, at vi ville slå rekorden.
Fantastisk. En del af det gamle Sada-hjem,
de har taget med herover som minde til hungersnøden,
og hvad vores folk gik igennem.
Det største, man kan gøre, er at kaste sig ud i det ukendte.
Hvis man giver 100 % i Irland, får man måske 2 % tilbage.
Giver man 100 % i USA, kan man få endnu mere igen.
Når man kommer til USA, kan man
føre sig selv ud af fattigdom, få sig en uddannelse, og gøre, hvad man vil.
USA gav mig chancen for at tro på, jeg kan gøre,
hvad jeg vil i dette land, og det har jeg gjort.
Jeg startede som opvasker, da jeg var 14 år og kom her.
Vi tager ikke noget fra det.
Vi gør alt for at gøre det til et stort land, for det er vores hjem.
Man kan være, hvad man vil her.
Man kan vifte med sit flag og synge sine sange.
Hvis man er villig til at arbejde, kan man alt i dette land.
Man kan være et nul den ene dag, og en helt den næste.
Mulighederne er uendelige.
Alle tænker på USA som Times Square.
Det er det dekadente og overfloden.
Man kan få lige, hvad man vil. Mulighederne og chancerne.
Det er faktisk kun en lille del,
for USA er et enormt og alsidigt sted.
Vi har været igennem alle stater, og det er ikke, hvad man ser her.
Vi er kun nået hertil,
fordi alle har ofret sig for det.
Folk kunne sagtens være gået,
men de ville gøre det færdigt.
-Ingen ville være den, der… -Ikke med på turnéen.
Længere oppe ad vejen spiller Albert Lee,
og så er derThe Tonight Show, The Colbert Showog NBC.
Wickedspiller.
The Black Donnellys spillede på The Opry. Det nævner jeg lige.
-Spillede The Black Donnellys i dag? -Ja.
-Hvor? -The Opry.
-Fedt. -Ja.
59. KONCERT
LIVEMUSIK
Vi har klaret alle stater, men havde ikke koncerter nok.
Vi havde brug for alle koncerter fra da af,
så Iridium-koncerten var virkelig vigtig.
Vi vidste ikke, at vi fik koncerten, før 23 minutter inden.
-Og jeg vågnede… -Vi sov på hotellet.
Jeg vågnede på en ødelagt madras.
Vi gjorde klar til at spille på Mean Fiddler,
og han sagde: "Åh nej." Jeg sagde: "Hvad er der?"
"Vi skal på scenen om 20 minutter."
Jeg sagde: "Du laver sjov." Det var som i vaffelreklamen.
Så jeg…
Har du været i New York og skullet noget hurtigt?
Det sker ikke.
Dette er symbolet på USA.
Det var det første, de så, da de kom.
-Da indså de, det var deres frihed. -De havde klaret det.
Men deres problemer var kun lige begyndt.
Deres sorger var kun lige begyndt, når de så Ellis Island.
For at komme herover skulle man være desperat.
To millioner mennesker. Til Ellis Island. To millioner.
Femtusind mennesker sammen med dig.
Så stod man i kø i 14 timer,
før de fortalte, man havde tyfus,
og så blev man sat i karantæne.
At komme til USA gennem immigrationssystemet,
hvor man skal hoppe og springe,
det er lige så hårdt i dag som dengang.
Man skulle tro, det havde udviklet sig.
Lektien fra den irske hungersnød skal hele tiden læres,
indtil historien stopper med at gentage sig selv.
60. KONCERT
-Vores sidste koncert. -Det ikoniske Arlene's Grocery.
Vi er her, vi er i live, og vi er stadig sammen.
Og vi har nået koncerten. Uanset hvem der kommer, er vi her.
Det føles som en god afslutning.
Det synes så fjernt, når du nævner fem uger.
Men for os har det været et glimt.
Jeg har aldrig oplevet noget så hurtigt og så kondenseret. Det er surrealistisk.
Vi spiller i New York for et fuldt hus.
Der kom mange, vi ikke havde set længe.
Folk, der bor i New York.
Det var et dejligt øjeblik.
20 ÅR MED ROCK OG RUL
Hvor er der varmt herinde.
Hold da ferie.
Det var de 15 minutter,
som fastsat i Guinness Book of Records.
-I slog rekorden. -Vi har slået verdensrekorden!
Det øjeblik, hvor vi slog rekorden, især denne, den sværeste…
Tanken om, at vi har gjort det, når man kigger på et kort
og ser alle de ting, man har gjort,
og at vi nu er de eneste i hele verden, der har gjort det.
Det er svært at måle succes. Det er en personlig ting.
Og det er fantastisk, når man realiserer en drøm.
Vi var så tæt på at falde ud over kanten…
Og vi holdt fast.
Vi hang fast med fingerneglene.
Vi hang fast i andre.
Det hele er utroligt.
Det var nærmest skæbnen.
Vi dedikerer denne sang til alle,
der har skabt deres hjem i USA,
og til dem, der har været væk hjemmefra i lang tid.
Det er dejligt at udvide sin horisont i verden,
men når man kommer hjem, og livet går videre,
føler man ikke, man er kommet hjem.
Og man føler sig ikke hjemme i udlandet, for man er ikke hjemme.
Så man er i limbo.
Det er et dilemma. Man er i limbo.
Gudskelov har vi alkohol.
"This Is My Home." Vi håber, I kan lide den.
Et sted derinde holder mit hjerte Tiden for alle de forgangne år
I al dens herlighed og al min frygt
Jeg finder ingen ende og ingen grænser
Vi har lært meget om USA. Vi har mødt mange gode folk.
Vi lærte, hvor imødekommende, rare og venlige folk er.
Vi så ikke det USA, man ser i medierne.
Vi så bare folk, der gjorde som os,
de ville gerne arbejde,
de ville drikke og more sig,
de ville have løn, og så ville de bare være sig selv.
Dette er mit hjem Og jeg har været væk alt for længe
Fra mit hjem, kommer tilbage nu, Den dårlige følelse er væk
Fra mit hjem, hvor kærligheden er
Og mit hjem igen
Idéen bag "This Is My Home"
er den perfekte balance af, at jeg tog mit kæreste med
til dette nye land, hvor jeg skaber et nyt hjem
for den næste generation. Mine børn og børnebørn.
USA er det ultimative immigrantland.
Vi er alle immigranter i USA,
om det er 4. generation som mig, eller om man først kommer nu.
Dette land blev bygget på indvandring.
Spørger man gennemsnitsamerikaneren,
hvad deres arv er, så aner de fleste det ikke.
Det er en smeltedigel. Vi har alt i os.
Smeltediglen er faktisk USA.
Intet andet land i verden er blevet påvirket mere fra hele verden.
Vi kommer til dette land, fordi det er det eneste land i verden,
hvor man virkelig kan forfølge sine drømme.
Der er muligheder her, man ikke finder andre steder i verden.
Denne turné handler om "This Is My Home."
Om hvor svært det er at assimilere i en anden kultur.
De fyre kommer og spiller deres musik fra det land, de kommer fra.
Får man chancen for at snakke med nogen fra et andet land,
så lærer man, der ikke er stor forskel på os.
USA er et land med inklusion.
Alle ved, hvor de kommer fra,
men vi forstår alle, hvor vi hører hjemme.
Min kone har lige sendt dette fra min datter.
Sig: "Godt gået, far."
Godt gået, far.
Det er fantastisk at have en familie lige nu.
For når man gør det lort, jeg gør,
og laver rock og rul for sin egen skyld…
Men nu er det noget, man gør for familien.
Og det er så… Det er et fantastisk øjeblik.
Hun er amerikaner.
Hun er blevet så stor på de fire-fem uger,
hvor vi har været væk, og hun kan sige sætninger.
Sig: "Godt gået, far."
Godt gået, far.
Sådan. Jeg glæder mig til at se hende i morgen.
Dette er mit hjem Og jeg har været væk alt for længe
Fra mit hjem, kommer tilbage nu, Den dårlige følelse er væk
Fra mit hjem, hvor kærligheden er
Og mit hjem igen
Hallo? Et øjeblik.
Folkens, jeg har fået mit Green Card!
Jeg er så fuld af glæde lige nu på grund af de gode nyheder.
Jeg er et skridt tættere på at være borger og en del af USA.
Da min kone ringede for at sige, mit Green Card var kommet,
det var et fantastisk øjeblik, som jeg aldrig vil glemme.
Jeg er så glad!
-Jeg er så glad! -Tak.
Drømmen lever stadig.
Den har fået lidt tæsk og har været gemt væk, men den lever stadig.
Hvis man går efter den, finder man den.
Dette er mit hjem Og jeg har været væk alt for længe
Det er virkelig stadig mulighedernes land.
Det føler jeg mere nu, end da vi startede.
Min drøm er at gøre det, der gør mig glad, hver dag.
Dette er mit hjem Og jeg har været væk alt for længe
Fra mit hjem, kommer tilbage nu Den dårlige følelse er væk
Fra mit hjem, hvor kærligheden er
Og mit hjem igen
Dette er mit hjem Og jeg har været væk alt for længe
Fra mit hjem, kommer tilbage nu Den dårlige følelse er væk
Fra mit hjem
Hvor kærligheden er
Og mit hjem igen
Og her bliver jeg
I resten af mine dage
VELKOMMEN HJEM, DRENGE
Dette er mit hjem
I GJORDE DET
I 2019 fik Dave Rooney og hans familie permanent opholdstilladelse,
kendt som et "Green Card."
Dave Browne afventer i øjeblikket godkendelse.
The Black Donnellys var de første i historien,
der fuldførte 60 koncerter i 50 stater på kun 35 dage.
På trods af overvældende beviser
har Guinness World Records stadig ikke anerkendt forsøget.
Og nu til noget lidt andet.
Hvordan skær'n?
Der er indianere der!
Jeg bliver smidt ud af butikken.
Var det 35 dage, 50 stater,
endda over til lille Hawaii?
Det var virkelig fantastisk.
Men jeg vil ikke have dem i USA mere.
Det vil jeg ikke, og I ved udmærket godt hvorfor.
I valgte Mandalay over Trump.
I besluttede at tage vestsiden af gaden.
I gik mod vest, men skulle have taget øst.
Okay? Det er skidt. Intet Green Card til jer.
Intet Green Card til de to Dave'er, siger jeg.
Jeg prøver at få det med i billedet.
Der er en irsk bar, der hedder The Dubliner.
Der er mexicanere, der serverer hotdogs,
og så har vi den amerikanske drøm lige der.
Tekster af: Jesper Sodemann