Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Cum am promis, The Black Donnellys au revenit.
Cântă pentru un record.
Un pub irlandez local a intrat în Cartea recordurilor.
Au bătut recordul pentru cel mai lung concert.
Am doborât recordurile mondiale.
Mai bine de 360 de ore de muzică în direct.
Ați stabilit un Record Mondial Guinness.
Am și recordul pentru cântarea cea mai lungă la chitară, cinci zile.
Pot cânta întruna.
În cuvintele lui Bachman Turner Overdrive:
„Și încă n-ați văzut nimic.”
Noroc, Sean!
Vrem să prezentăm trupa.
- Ce faci? Eu sunt Dave. - Eu sunt Dave, cum ești?
- Mă bucur să te văd. - Noi suntem The Black Donnellys.
Cântăm împreună de 12 ani.
Am cântat în toată lumea, toată Europa.
În State, chiar și Asia de Sud-Est.
- Și în fiecare comitat din Irlanda. - Fiecare comitat din Irlanda.
Nu doar o dată.
Avem două recorduri mondiale.
Primul a fost al lui Dave,
un maraton de cântat la chitară, 114 ore.
Al doilea a fost cel mai lung concert din istorie,
de 372 de ore.
Acesta va fi al treilea record.
BARUL THE TEMPLE
Când au stabilit primele recorduri,
au venit cu ideea și toată lumea s-a implicat,
apoi au mai discutat
și au zis: „Cum să batem recordul ăsta?
Dar pe următorul?”
Iar el zice: „O să mergem în fiecare stat american.”
Încă o dată, se înhamă la ceva
mai măreț decât viața.
M-am gândit la logistica necesară, ce ai în gând?
E…
Am străbătut Irlanda cu ei într-o dubă și e multă muncă.
Știi ce vreau să spun?
Oamenii vorbesc mereu despre ceea ce fac.
Majoritatea oamenilor nu s-ar apuca să facă asta.
Recordurile mondiale sunt grele.
De asta se numesc recorduri mondiale. Doar câțiva le dețin.
Am vrut să vedem SUA, să mergem în turneu.
Fostul record: 50 de concerte, 50 de state, 50 de zile.
Pot face asta, suntem în stare, nicio problemă.
Au susținut ideea nebunească
a unui turneu pentru Cartea Recordurilor Guinness, în fiecare stat,
cu cel puțin un concert la cel mult 40 de zile.
Nimeni n-a mai făcut așa ceva.
Nicio persoană, nicio sau artist.
Uite care-i ideea.
Începem la noi acasă, pe teren propriu,
adică Rí Rá Las Vegas, în Mandalay Bay.
Și încheiem la Băcănia lui Arlene, în New York.
Fiecare stat dintre acestea, fiecare colț, fiecare jucător…
- Jucător? - Am zis jucător?
Fiecare colț și fundătură.
Da, ne ducem acolo în mai puțin de o oră
și vrem să aflăm de la echipa voastră
cum ar trebui să documentăm totul,
lucrurile despre care am tot vorbit.
Guinness nu a confirmat acest record mondial, înainte să începem.
Marile lor întrebări au vizat definiția unui concert,
câți oameni să participe la fiecare concert
și cum anume vor să ținem evidența,
ca să ne asigurăm că obținem acest record mondial
la finalul unei călătorii cruciale.
Vorbeam la telefon cu patru-cinci luni înainte,
sunam la sălile de concerte: „Asta vrem noi să facem”,
ne prezentam și le spuneam exact ce căutam.
Cei doi Dave au investit mult timp în a pune totul cap la cap.
E un vis, pentru ei,
dar trebuie acoperită o suprafață enormă,
șaizeci de locuri în 40 de zile.
Asta presupune foarte multă planificare și logistică.
Mă ocup eu!
Așa se fac bagajele, astea sunt esențiale, nu?
- Bine, bagă-le acolo! - Bine.
Când Dave pomenește un nou record mondial, plâng în interior.
Ziggy, te întristezi când apare valiza?
Prima dată, am fost împreună pentru un an,
preț de cinci zile foarte lungi.
Pe atunci, era dedicat proiectului 24 de ore.
După care i-am spus ca, dacă mai face unul,
să-l facă mai scurt.
Dar apoi s-a dus 21 de zile,
după care a urmat acesta.
- Pot să iau… - Pe cine iubești mai mult?
- Tati. - Asta voiam să aud.
- Mami! - Mami!
În următoarele cinci săptămâni, cu mami rămâi.
Unii vin și întreabă: „Cum faci asta?
El e tot timpul plecat sau călătorește.”
E o slujbă. O accepți, e stilul tău de viață.
Dacă nu conlucrezi la ceva,
nu va funcționa.
Nimic din toate astea.
Habar nu aveam în ce ne băgăm.
Credeam că știm, dar nu știam.
Oameni buni, îi dăm drumul.
LAS VEGAS, NEVADA ZIUA 1
În primul rând, mulțumim tuturor că ați venit azi.
Da, e minunat să vedem atâta susținere.
PUB IRLANDEZ RÍ RÁ
Suntem foarte recunoscători, vă mulțumim!
Bun, cred că suntem gata,
nu suntem siguri.
Bun, să-i dăm drumul și să vedem ce iese.
Mulțumesc!
Vreau să vă văd mâinile sus!
Lansarea a fost grozavă, cu prietenii și familiile.
Lume din Vegas, iar cei de la Rí Rá au avut grijă de toți.
A fost grozav, ne-am simțit minunat
și m-am gândit că e doar începutul, hai să facem și mai bine.
Nu era totul pregătit și știam asta.
Ne uitam de pe scenă.
Șoferul stătea la bar, zicând că nu avem dubă.
Nu avem rulotă.
Lucram deja la record, nu ne puteam opri.
Dacă te oprești, ratezi recordul.
Stăteam lângă mașină și ne spuneam:
„La naiba, hai s-o facem!”
LAS VEGAS, NV ARIZONA
În primul stat, am mers cu mașina mea,
ca să facem treaba și să continuăm.
FLYING SALOON
Da!
În cele din urmă, am rezolvat,
așa că măcar știm că avem cu ce să ne deplasăm.
Azi e o zi haotică.
LACUL HAVASU, AZ CALIFORNIA
SAN JOSE, CA
Stăm în rulota aceasta.
- N-am mai fost într-o rulotă. - În veci.
Am ales să dormim în dormitorul din spate.
Credeam că suntem deștepți.
Rulota făcea așa, jur că nu glumesc.
Săream sus-jos de pe saltea.
O oră și jumătate am auzit doar:
„Ăsta e iadul pe Pământ.”
Avem de petrecut aici șase săptămâni.
Da, fix acolo, apoi mi-am zis…
- Mă duc acasă. - Ce naiba facem?
ZIUA 2 SAN JOSE, CA
- Doar atât? - Da, asta e tot.
Face 1,89 dolari.
Ce-mi place.
Totul are legătură…
SAN JOSE, CALIFORNIA ZIUA 2
…cu încercarea unui nou record.,
Am început ieri, la Las Vegas, și a fost o aventură,
dar mă bucur să spun că am ajuns aici întregi, din fericire.
INTRARE DE URGENȚĂ
Chad, șoferul principal al rulotei,
a alunecat și și-a rupt degetul de la picior, dar pare dislocat.
Ne ducem să-l ajutăm.
Mai sunt zece minute până la 17:00 și trebuie…
trebuie să cântăm la Carmel, la ora 19:00.
Carmel e la 125 de kilometri, deci…
Schimbare de planuri,
mergem la sud, spre Carmel, întoarcem
și diseară pornim spre Portland, Oregon.
Chad va fi consultat, îl lăsăm la Mountain View
și îl luăm după al doilea concert
pe care-l ținem la 19:00, la Carmel.
Au programat radiografia,
deci va dura o oră și jumătate, două ore
după care intru.
Să vedem ce spune radiografia.
Te lăsăm aici și venim după tine?
Probabil.
Multă baftă!
Un prieten comun mi-a zis de acest turneu de record mondial.
Mi-am zis că-i pot sponsoriza.
Niște prieteni cereau ajutor.
Am crezut în ceea ce făceau.
Am avut noroc să ne sponsorizeze o cramă hotelieră.
- Am încărcat duba. - Ne-au dat mult vin roșu.
Iar un pahar de vin roșu, seara,
nu face rău nimănui.
Două sau trei sticle, da.
SAN JOSE, CA
OREGON PORTLAND, OR
PORTLAND, OREGON ZIUA 3
Ne-a costat 3500 de dolari să zburăm toți patru în Alaska.
Trebuie zboruri anume,
căci trebuie să zbori, îți faci treaba,
sari înapoi în avion și pleci de acolo.
E foarte departe, soarta e potrivnică.
Erau șanse mari ca ceva să meargă prost.
A trebuit s-o iau ușurel.
Zburăm spre Anchorage dimineață, la 05:30.
Limbajul corpului, când ai închis telefonul și te-ai uitat în jur…
Nu știu, cântăm de atâta timp împreună,
iar acum concertul nu se mai ține.
„Neața, Dave, sunt Jeanne.
Sunt plecat din oraș, revin marți.
Scuze, dar nu-mi convine schimbarea de program.
Marți vin oameni care sărbătoresc aici.
Nu e bine să schimbi ziua, cu două zile înainte
Mulțumesc.”
Cu șase ore înaintea zborului,
îmi spune că nu-i convine.
O știre foarte proastă.
Zborurile sunt rezervate.
Plătim 3500 de dolari pe zboruri. Ce facem aici?
KELLS, MUZICĂ IRLANDEZĂ
PORTLAND, OR
SEATTLE, WA
Alaska, Zborul 101 spre Anchorage,
trei ore și cinci minute, 7 grade Celsius, parțial noros.
Dacă adormiți, vă trezesc eu.
Ne-am trezit la ora 04:00, ne-am urcat în avion…
Mahmuri.
Mahmuri. Am adormit în avion, dar m-au trezit:
„Cântați U2 în 10 minute.”
După care aplaudam, plimbându-mă spre mijlocul avionului.
- Minunat. - Mulțumesc.
Toți vârstnicii din avion,
pe jumătate adormiți, se întrebau: „Cine sunt cretinii ăștia?”
- E un vis, nu vă faceți probleme. - A fost un coșmar.
SEATTLE, WA
ALASKA ANCHORAGE, AK
Cei ce locuiesc la Casa Pionierului, în Anchorage…
ANCHORAGE, ALASKA, ZIUA 4
…au fost azi la un concert, parte a unui posibil record mondial.
În dimineața asta e la modă să cânți în toate cele 50 de state.
Așadar, trupa The Black Donnelly e din Irlanda.
Ieri, duetul a ținut un concert-surpriză
pentru cei de la Casa Pionierului, din Anchorage.
Când am început, am vrut să cântăm în închisori,
în spitale,
oriunde nu se mai cântase.
Nu ne așteptam chiar la sanatorii.
Nu, o facem gratis.
Zău?
Dar, de vreți să ne dați niște bani,
haideți, goliți buzunarele!
Am ajuns acolo de Ziua Mamei. Eram la un sanatoriu.
Oameni cu demență și Alzheimer, precum mama.
Când am ajuns acolo, m-a terminat. Am murit, în interior.
În Irlanda, am fost crescut cu ideea
de a respecta întotdeauna vârstnicii.
Iar acum eram într-un sanatoriu,
mulți de acolo poate nu mai aveau pe nimeni,
iar când le cânți oamenilor,
muzica pare că-i face să se deschidă.
E ciudat să cânți în astfel de locuri…
ești mai câștigat decât ei. Sună ciudat, dar așa e.
Când faci un turneu în toată America,
toată lumea crede că e rock and roll, cânți la New York,
Chicago, peste tot.”
Așa e viața adevărată, la nivelul la care jucăm noi.
Vreau dansatori în mijloc, vă rog!
Mulțumesc mult, oameni buni!
Sunt pe cale să doboare un record mondial
pentru cel mai scurt interval de cântat într-o sală mică,
în fiecare din 50 de state.
După ratarea concertului din Alaska, am ajuns la sanatoriu,
am reușit, ne-am simțit grozav după aceea
și am aflat că Guinness recunoscuse încercarea noastră.
Ni s-a dat aprobarea pentru Recordul Mondial Guinness,
lucru ce ne presa de ceva vreme.
Așteptăm să vedem dacă devine oficial.
Meciul începuse.
SEATTLE WA, WASHINGTON
SPOKANE WA, BUTTE MT
BUTTE, MONTANA, ZIUA 5
LICEUL CENTRAL
BUTTE MT, IDAHO FALLS ID
BUN VENIT ÎN IDAHO
ROADHOUSE, BAR & GRILL
Zburăm din Idaho Falls spre Honolulu.
Cu escală în Salt Lake City.
Ne pregătim de zbor, totul e minunat.
Așteptăm acolo. Trecem prin controlul de securitate.
Apoi mergem spre poartă.
„Avem o problemă cu aeronava. Vom avea o întârziere de trei ore.”
The Black Donnellys sunt aproape.
Au zis că va dura două ore.
- Zborul acesta? - Da.
În acest caz, n-o să prindem legătura spre Honolulu.
Ce ne facem? Era zbor de noapte.
Google Maps indică un drum de trei ore.
Salut, Jesse, cum ești?
Ai la îndemână cheile mașinii de teren?
- Dă-te jos din pat! - Jos din pat!
Au anulat zborul încoace. Scuze, trebuie să ajungem la Salt Lake City.
Poate careva dintre voi
să vină să ne ia de la aeroport, vă rugăm,
să ne ducă la Salt Lake City?
Nu zburăm, luăm mașina.
Ne e și foame.
După cam 20 de minute, eram în mașina de teren.
Cam trei ore până la Salt Lake City.
Ajungem acolo.
Honolulu, văd afișat.
Urcăm în avion, la limită.
Urcăm în avion.
- Bucuroși că am ajuns. - Exact.
- O să reușim. - O să fie un concert bun.
SALT LAKE CITY, UT
HONOLULU, HI
HONOLULU, HAWAII, ZIUA 6
Aloha.
Tragi și fugi!
Când vezi locuri ca acesta…
Uimitor.
De la un bar de motel…
- În Honolulu. - Da, frate.
- În câte state am fost? - Urmează concertele 10 și 11.
Statul nr. 10, concertul nr. 11.
Spectacolul continuă.
Fiecare concert trebuie să aibă loc.
Orice obstacole apar, trebuie să le depășim.
Cei din Hawaii au o vorbă,
despre depășirea obstacolelor: imua.
Toată lumea sus
Îi dăm drumul!
Aplauze și pentru voi și dansatorii noștri minunați.
Știri recente de pe insula principală din Hawaii,
unde tocmai a erupt un vulcan.
Lava se ridică până la 90 de metri,
distrugând totul în cale.
Din elicopter, vă puteți face o idee
despre amploarea distrugerilor.
Nu sunt pompieri acolo, jos, pentru că nu pot face nimic.
Apoi a erupt vulcanul.
- Un vulcan… - Nenorocit.
Dacă dorește cineva să coboare.
Ușa cabinei încă e deschisă.
Vă rugăm să rămâneți în apropiere.
Sunteți la poarta nr. 21.
Vreau doar să zbor undeva.
Să fiu în mișcare.
Să ridicăm căruța asta în aer, da?
Am putea pierde zborul de legătură,
LA spre Salt Lake City.
- Și, da, după care o să… - Începem să plângem.
Credeam că am dat-o în bară,
căci a fost foarte greu să coordonăm
zborurile până aici și, apoi,
spre următorul concert, să ne încadrăm în program.
Simon, managerul nostru de turneu, a încercat să facă minuni.
A încercat să ne asigure zboruri peste tot.
Credeam că o să cedeze nervos.
Lucrurile se tot schimbau,
săream dintr-un avion în altul.
Ne lipseau un elicopter și o barcă,
niște plăci de skateboard și gata.
Când eram înapoi pe continent, puteam înfăptui lucruri,
dar când ești pe o insulă, ești înconjurat de ape.
HONOLULU, HI
LOS ANGELES CA, SALTA LAKE CITY UT
Cum te simți azi?
Categoric…
viu, dar și puțin mort.
Începeam să nu mă simt prea bine.
Plin de emoții. Nervos, trist.
Chicoteam în sinea mea, fără vreun motiv.
Așa că începeam să deraiez, câte puțin.
- Lucrurile sunt cam… - Oscilează?
Sunt în continuă schimbare.
Acum te simți bine, imediat
vreau să mă întind și să dorm.
Orașe, state, mergem peste tot
și ce facem?
Ajungem, cântăm, îi dăm drumul…
Apoi, de la capăt…
Asta e, am plecat de aici!
- Îți deschid ușa? - Da.
Nu ajung la ușă.
După destulă nebunie, în primul capitol,
am avut câteva ore libere, pentru odihnă.
Câteva ore de pauză,
dar nu multe…
- Au făcut diferența. - Mare diferență.
Utah!
SALT LAKE CITY, UTAH, ZIUA 8
SPITAL REGIONAL EVANSTON
PIPER DOWN, AN OLDE WORLD
SALT LAKE CITY, UT, UTAH
PUEBLO, CO, COLORADO
Bună ziua, sunt Mike, de la Bank of America.
Contul dvs a scăzut sub minimul de 25 de dolari.
Pentru a evita alte comisioane, vă rugăm să alimentați contul.
După asta, am rămas fără bani.
Noi suntem doar o trupă. Voi aveți case de discuri,
agenții care plătesc facturile, e diferit.
Când faci asta de unul singur, toate cheltuielile îți revin.
E un angajament foarte serios.
Iar când începe să meargă prost, chiar merge prost.
Am avut o rulotă ce consuma mult, a trebuit să dormim undeva
și ne trebuia cazare accesibilă.
Vorbim de băgat bani proprii.
Aveam zece guri de hrănit și toți se uitau la noi.
Pe lângă concerte și toată pregătirea
aferentă, toate obstacolele,
frate, era tot mai…
Se ducea naibii.
Oamenii ăștia se pregătesc pentru un pas important,
statutul de cetățean.
În timpul turneului, așteptam cartea de reședință permanentă.
Aplicasem. E un proces anevoios.
Înainte dura șase luni, acum e aproape un an.
Indiferent de unde vii,
treci prin aceleași etape,
fie că vii de departe sau din Canada.
Foarte scump, cu avocați și toate cele.
Actele trebuie pregătite, conform procedurii.
Poți avea niște ani agitați, ca irlandez în America,
dacă nu ai documentele în regulă.
Ai dreptul să fii acolo, dar nu știi dacă vei fi lăsat să rămâi,
din cauza pragului. De mergi acasă, la un eveniment în familie,
e posibil să nu te poți întoarce.
Și vorbim de cetățeni irlandezi, buni plătitori de taxe.
Nu sunt aici ilegal.
Aud acum că unii de la Casa Albă
vor ca lumea să creadă
că e treaba noastră să rezolvăm imigrația,
când, de fapt, imigrația este o oportunitate pentru America.
A fost un proces îndelungat dar, pentru mine, a meritat.
ALBURQUERQUE, NM, NEW MEXICO
TEXAS, HOUSTON, TX
MONTGOMERY, TX
Era cer senin, iar pe drum spre Montgomery…
cerurile s-au deschis.
MARINA
Uite, e o vară irlandeză.
Iată, ai apă,
fulgere.
Și ai asta!
Trebuia să cântăm chiar aici, în pavilionul ăsta.
Suntem în Texas, frate!
Da!
Foarte pitoresc, dar deja știm
că, dacă The Black Donnellys cântă undeva, totul iese prost.
Fiecare loc în care ne-am dus,
îi sunam de pe drum.
Am data voastră de la început, adică azi.
- N-am avut altă dată liberă. - Scrie în email-ul trimis…
Citesc email-ul acum și spune
că ajungem în Arkansas în jur de 28 sau 29 mai.
Ea zice: „Suntem ocupați atunci.”
Am sugerat marțea dinainte.
Ea a înțeles marțea de după.
Nu avem un contract, nu există nimic,
e ceva de genul: „Nu-mi convine, nu vin, da, nu.”
E de plâns.
Frate!
Cucoane zice: „Nu, nu-mi convine.”
S-a sucit dintr-o dată.
V-am programat, am făcut promovare la greu,
iar acum rămânem fără electricitate în Sioux Falls.
Zilnic e așa, nimic nu se schimbă.
Dumnezeu Își spune dimineața: „Ce să le fac azi afurisiților?”
Lucrurile deraiau bine de tot.
Poți face ceva?
O să vedem până unde ajungem cu asta.
Să ne ducă 65 de kilometri, până la hotel.
Totul părea să se destrame.
Aveam probleme și cu rulota.
Am vrut să luăm alta, am fost refuzați.
Odată am cântat pentru mâncare.
Da, am cântat pentru mâncare,
să hrănim echipa și să vindem niște CD-uri,
pentru bani de benzină.
La limită.
Avem 25…
Mai avem 25 de dolari în cont,
și mai avem trei săptămâni.
Începeam să simțim că n-ar trebui să continuăm.
Eram strâmtorați și trebuia să găsim o soluție.
Voiam să spun că avem o pagină nouă pe GoFundMe,
care e activă.
Așteptăm sprijinul fanilor noștri și al celor care ne cunosc.
Suntem The Black Donnellys.
Suntem rezilienți, ducem lucrurile la capăt, suntem mândri cu ce facem
și trebuie să cerem bani oamenilor,
ceea ce nu e plăcut.
A fost nasol, sincer să fiu.
- Dar ne-a salvat 100%… - Ne-a salvat fundul.
BUN VENIT ÎN LOUISIANA
MONROE, LOUISINANA, ZIUA 11
Dă-i drumul!
PUBUL LUI FENIAN
În acest moment, 200, 300, 400 de dolari au făcut diferența.
Acum trebuie să cântăm în Kansas și Missouri,
ca să ne ținem de program.
Cântăm aici, apoi mașina de teren ne duce altundeva.
Mergem spre alt concert. Toată lumea vorbea la telefon.
Încerc să programez două concerte.
PERRY 7, WHICHITA 108
Nu.
Un, doi, trei, patru!
Susținerea a fost fantastică, dar avem nevoie de ea mereu.
A fost ca o telenovelă.
Se uitau la ce facem zilnic,
și ne însoțeau peste zi.
MUZICĂ ÎN DIRECT
Am primit multe urări de bine.
Energie pozitivă online, lumea spunea:
„Continuați, băieți, o să reușiți!”
Am avut un sprijin major de la oameni. Ne-au împins înainte.
Mergem la poștă. Au venit CD-urile și tricourile.
Le trimitem…
- Oamenilor grozavi. - Susținătorilor de pe GoFundMe.
KANSAS CITY MO, OMAHA NE
Dă-i drumul!
OMAHA NE, SIOUX FALLS SD
WEST FARGO ND, ST. PAUL MN
Facem ceva în premieră.
Asta trebuie să rețineți, n-a mai făcut nimeni asta.
Și eram implicați cu toții. Cu toții.
Ce faceți, oameni buni?
Venim la Clinton, să cântăm la Boxcars.
Ne-a escortat poliția locală, în față aveam pompierii,
dar și mașina poliției locale.
Tot tacâmul.
CLINTON, WISCONSIN, ZIUA 16
E o…
- Dave e tare fericit. - Ca un băiețel.
E prima dată când am fost escortați.
E foarte mișto.
Binecuvântat fie satul Clinton!
Nu vă temeți!
Când ai ocazia să cânți în stilul propriu
și o faci cum știi tu, la un anume eveniment,
unde oamenii vin să te vadă,
nu e doar de a scăpa de orgoliu,
e ceva magic, sincer.
Așa vrei să fie.
Să cânți în fața oamenilor care ascultă ce le cânți,
nu există ceva mai frumos.
Când ești pe o scenă două ore
și cânți ce vrei tu,
e tot ce contează.
A fost extraordinar!
Vă mulțumim mult!
A fost un concert foarte reușit. Ce oraș superb!
Publicul a fost minunat.
Am vândut o groază de materiale și CD-uri,
toți ne știu piesele.
Ne-a ridicat moralul, căci ne chinuiserăm.
N-am apucat să ne arătăm dibăcia, ca trupă,
deși știm ce putem face.
În seara asta a fost…
Ca o injecție.
Vor să audă ce cântăm,
nu-i forțăm, e un concert.
Asta vrei, de fapt.
E greu să fii muzician.
Multă lume crede,
văzând doar aparențele: „Îmi cântă piesele.”
Dar nu văd ce e în spate.
„Pe drum” înseamnă, efectiv, pe drum.
Oamenii nu înțeleg asta, când vorbești de turnee.
Sunt pe drum de trei ani și chiar așa a fost,
m-am uitat mereu la drum.
Dintr-un loc în altul.
E foarte solicitant din punct de vedere fizic.
Mereu bifezi căsuțe, ai grijă de voce,
când cânți zilnic, un concert pe seară.
Nu trei sau patru pe zi, cât fac băieții.
Cu atâta frustrare acumulată pe drum,
vrei să dormi și nu poți.
Nu te-ai spălat și așa mai departe, mărunțișurile capătă amploare.
Urmărirea visului american e precum
urmărirea visului muzicienilor.
E complicat, te simți singur, ți-e dor de casă,
ți-e dor de familie și susținători.
Cauți acea legătură și confort cu publicul.
Am fost în baruri,
lumea se întreba cine sunt păcălicii ăștia.
La final, era un succes.
Chad, șoferul nostru, care acum doarme, deoarece…
- Nu, sunt aici. - E aici!
Bine că nu l-am făcut labagiu!
Când oamenii vin la concertul nostru,
toți vorbesc aceeași limbă,
granițele dispar și lumea e reunită.
Muzica nu are culoare, rasă,
nu are restricții.
E gratuită, pentru toți.
Black Donnellys mă inspiră.
Fac asta de multă vreme
și mereu trec la următorul nivel.
Băieții ăștia au o pasiune contagioasă,
ajungi să-i întâlnești, îi vezi cântând și te simți inspirat.
CLINTON WI, CHICAGO IL
Părea că ne piere răbdarea…
Ne stabilizăm.
- Eram pe Coasta de est. - Mai puțin timp pe drum.
Apucam să dormim noaptea
și să ne trezim odihniți.
BUN VENIT ÎN INDIANA
Scăpam de niște CD-uri și tricouri care ne ajutaseră pe parcurs.
GoFundMe funcționa.
Avem bani, luăm benzină, ura!
Părea o infuzie puternică de optimism.
SALUTĂRI DIN MICHIGAN
Suntem la graniță, mergem spre sud.
Suntem în punctul cel mai nordic,
iar acum o luăm spre sud.
Podul acela duce în Canada, nu?
- Da, nu te poți întoarce. - Nu, până când…
- Cartea verde. - Până iese Cartea verde.
Arborează drapelul acolo,
iar la un kilometru distanță, avem asta.
Frate, sunt tare descumpănit, e absurd.
Detroit!
DETROIT MI, COLUMBUS OH
BUN VENIT ÎN OHIO
CLADDAGH, PUB IRLANDEZ
Facem ceva în premieră,
alături de șase, șapte oameni care fac asta tot în premieră.
Le-am dat ocazia să plece,
dacă voiau.
- Dar au rămas toți. - Toți au rămas.
Asta e câștigul final, ne distrăm mult,
iar alcoolul a ajutat și el.
NASHVILLE, TENNESSEE, ZIUA 20
The Grand Ole Opry.
Locul cel mai celebru pentru muzica country, din lume.
Era o energie ce te pătrundea imediat.
A fost uimitor, ascultând ce ascultă oamenii,
Bill Monroe și George Jones,
chiar acolo, evident, și Hank Williams,
toți cântaseră acolo. Aici a început muzica de radio.
Râvnesc să cânt acolo.
Vreau din toată inima.
Când ești pe scena de la Grand Ole Opry și te uiți în jur, îți spui:
„Cum o fi să cânți aici, cu sala plină?”
Lucrul bun sau rău la noi și la ce facem
e că putem avea un cocnert fabulos,
într-o sală cu casa închisă, iese bine,
lumea ne urează de bine,
ne cumpără CD-urile și materialele
și pleci de acolo în al nouălea cer.
Iar în seara următoarea, poți cânta într-o fundătură.
Ne uităm unii la alții:
„Ce n-a mers?”
Cealaltă chestie, la pub, ești fundalul unei petreceri.
E în regulă, nu mă plâng,
putem trăi din asta, e mișto.
Dar simplul fapt de a ne cânta propria muzică,
e visul oricărui muzician.
Poate o să avem ocazia să cântăm acolo, într-o zi,
Deocamdată, a fost o mare onoare.
Înapoi la treabă, nu? Revenim la dubă,
cântăm altcuiva Roata vagonului.
Da.
SPĂLĂTORIE RAPIDĂ COVOARE
Avem probleme financiare.
- Cifrele nu cresc. - Nu.
Trebuie să facem ceva.
Spălătoria de covoare.
Aveam nevoie de concertul acela. Am făcut 1000 de dolari.
N-am fost siguri dacă acel concert va conta,
dar l-am făcut, oricum.
N-au venit prea mulți oameni,
dar, Dumnezeule, cât de ospitalieri au fost.
Au făcut budincă de banane sau pâine cu banane, nu?
Da, tot felul de mâncăruri, niște oameni extraordinari.
Știu că e un clișeu, dar libertatea e totul.
Adică, uită-te la noi, suntem o firmă de curățat covoare
și, brusc, avem un concert.
Avem libertatea să facem asta.
Oameni buni, când aplaudați, cântăm mai bine.
E specific Statelor Unite, să fie fondate de imigranți,
de oameni de pretutindeni.
Toți suntem la fel, ar trebui să ne înțelegem
unii cu alții.
Majoritatea celor care vin în SUA
au o motivație.
De oriunde ar fi, au vrut o viață mai bună.
Au considerat că SUA sunt un loc mai bun,
a contat fie doar și motivația
de a pleca spre locul de acum.
Concertul ne-a salvat la greu.
La ora 16:00 vom avea prima furtună cu nume, a sezonului.
Alberto va lovi Florida
cu rafale de vânt de până la 95 km/h.
Guvernatorii din Florida, Alabama și Mississippi
declară stare de urgență.
Sub ape sau sub amenințarea lor sunt 34 de milioane de oameni.
Sunt posibile și tornade.
Delta a emis derogare de călătorie.
- Acolo mergem. - Da.
În acest moment al jocului, ne gândeam: „Putem pleca.”
Concertele funcționează,
totul e mișto, apoi luăm micul dejun
și vedem știrile.
Ne îndreptăm tocmai spre furtună.
Mama Natură e o târfă.
De câte ori ceva a mers bine,
a urmat ceva rău.
Putem fi de acord că…
ceea ce facem și scopul nostru sunt cam naive,
dar nu vom face nimic periculos.
Simon a zis că nu putem merge acolo.
Taci, trebuie să mergem acolo.
Suntem sub avertizare de tornadă.
Alabama centrală până la miezul nopții.
Suntem pe latura estică a furtunii ce se apropie.
NASHVILLE TN, BIRMINGHAM AL
Am reușit.
Suntem vii!
Aceste comunități ridică o problemă urgentă în America.
Pot oamenii din atâtea nații
să devină parte din stilul de viață american?
Am venit deoarece am auzit de concert.
BUN VENIT ÎN GEORGIA
Fiecare val de imigranți aduce mentalitatea:
„Cum să rămân eu însumi, dar să devin ceva total nou?”
O să mă mut la țară O să mănânc multe piersici
Să te stabilești aici, să faci o familie,
o comunitate, e foarte complicat.
Nu cunoști cultura, tradițiile.
Nu știi cum să găsești o slujbă, unde să cauți.
Totul e diferit.
Ar merge bine cu bere.
- Orice merge grozav cu bere. - Da.
Când mergi în America, nu știi
cum o să fii primit.
America e atât de diversă,
sub aspect terestru, uman, cultural.
Și au aligatori.
Ca în Jurassic Park.
Suntem în Lumea Aligatorilor!
Ești infuzat cu optimism,
oamenii încearcă mereu,
convinși că vor reuși.
De exemplu, irlandezii noștri.
Pot face, aici, ce nu puteau face acasă.
- Adică… - Să fie irlandezi.
Exact! Aici poți face asta.
- Acasă nu puteai fi irlandez. - Eu sunt mereu irlandez.
O să fiu mereu irlandez.
Trăiesc în America,
sunt foarte mândru de asta,
dar, în primul rând, sunt irlandez.
Doi ani fără mâncare.
Îți imaginezi doza aferentă de ciudă?
Mai mult decât orice altă țară, America e un amalgam
de experiențe și legături cu alte culturi.
E o combinație de lucruri diverse,
care-i dă unicitate.
Înțelegerea imigranților duce la o lume mai inclusivă,
o America mai inclusivă.
Cunoaștem și America excluderii.
ATLANTA GA, DEL RAY BEACH FL
FLORIDA
TIM FINNEGANS IRISH
Pe toată durata turneului,
m-am gândit doar la spectacolul ăsta.
Știu că mulți o cunoașteți pe Kelly sau o cunoșteați.
Regretata mea verișoară Kelly,
care lucra la sala
unde urma să cântăm în cadrul turneului.
Urma să fiu acolo pentru prima dată.
Urma să cântăm, în premieră, piesa scrisă pentru ea.
Dave i-a scris o piesă superbă,
vă rog s-o ascultați.
Se lasă seara, iar timpul stă în loc
Mi-ai zdruncinat lumea, fără de compromis
Amintirile rămân până când
Apa sărată îmi umple ochii
Te voi ține pe vecie
Și voi urma lumina Ce mă va ghida
Te voi ține pentru totdeauna
Frumoasa mea
Iubirea unei mama e tot ce am
Te voi ține aproape Deși ne desparte o lume
E vremea să te las să pleci
Te vom păstra în inimile noastre
Acum te cheamă dincolo
Să nu uiți un lucru Înainte să pleci
Nu te voi uita niciodată
Pe curând, fii binecuvântată
Kelly Ann, Kelly Ann
Flacăra ta mă arde pe dinăuntru
Kelly Ann, Kelly Ann
Mareile s-au întors Luptându-se cu marea
Te voi ține pentru totdeauna
Și voi urma lumina Ce mă va ghida
Te voi ține pentru totdeauna
Frumoasa mea
Dormi în pace, Kelly!
Mulțumesc!
Aplauze. Nu știu cum a putut face asta.
A mers la Finnegan's…
La ce vârstă?
Pe la 26-27.
S-a încurcat cu un nenorocit, care a influențat-o oarecum,
pare să se întâmple multor tineri în zilele noastre,
flagelul drogurilor e o…
pare să câștige.
Da, știu, mulți au plăcut-o, era…
- Foarte trist. - Mulți vorbeau despre ea.
- La naiba. - A fost greu.
Sunt mândru că am scris piesa
și că am cântat-o oamenilor,
ca o alinare.
Mai ales pentru mama ei,
pe care o iubim din toată inima.
Știi ce ne trebuie?
O barcă.
Ne trebuie o pauză.
Da, ne trebuie o pauză, nu să fim răniți.
Am făcut toată treaba,
am rezolvat tot,
am înconjurat lumea.
Toată America, Europa.
Muzica, piesele, muzicienii sunt acolo,
totul e acolo.
Ne trebuie o pauză.
- Acum ne trebuie niște iubire. - Exact.
DUNEDIN, FLORIDA, ZIUA 23
PUB IRLANDEZ, FLANAGAN'S
Știu că aveți de toate, încă mai au tricouri, CD-uri,
așa că orice mic dar, un dolar sau doi în găletușa aceea,
va fi pentru plata hotelului,
a mâncării, pentru o rulotă mai bună în ultimele nouă state.
Sau alte nevoi.
FLORIDA, TAMPA, FL
COLUMBIA, SC, CAROLINA DE SUD
BUN VENIT ÎN CAROLINA DE SUD
PUB BULDOGUL BRITANIC, CONCERTUL 42
Lucrez la verificarea conformității turneului pentru record,
am făcut asta pentru fiecare concert.
Completăm hârtiile pe baza așteptărilor lor.
Încă există parametri nu tocmai clari despre cerințele exacte,
iar săptămâna asta, producătorii din Vegas vor trimite o scrisoare
celor de la Guinness.
Din câte am înțeles, esențial e să spunem
ce facem, vă rugăm să semnați aici.
Uneori te gândești:
„De ce am pornit la drum înainte să știm toate regulile?”
Dar acum suntem aici și o să-l ducem la capăt.
E un vis, e grozav să visezi,
dar, când ajungi s-o faci…
E bine să planifici totul,
o să cântăm în 50 de state,
o să facem asta, apoi o să zicem:
„Acum chiar trebuie s-o facem.”
Salut, sunt Simon.
Sunt managerul de turneu pentru Black Donnellys.
Am pierdut concertul din Delaware
și trebuie să acoperim fiecare stat.
Cel puțin 15 minute, vă facem spectacol.
Dacă ne puteți ajuta niște mâncare
sau onorariu de rezervare, am aprecia mult,
dar știu că cerșetorii nu pot alege.
Vrem doar să cântăm și în Delaware.
Ce loc.
Dumnezeule, atât de…
- Ca o caricatură. - Exact.
Acolo e omul care ia toate deciziile
ce ne afectează pe toți.
Mereu am știut ce înseamnă America,
dar după acest turne, am înțeles și mai bine
ce înseamnă America, de fapt.
Da, cea reală.
Am dat multe țării ăsteia.
Am contribuit la cultură,
am adus tot bagajul cu noi.
Prin venele țării ăsteia curge sânge irlandez.
Cu siguranță.
E o mare diferrență între
ce vor ei să crezi și ce se întâmplă, de fapt.
E o mare discrepanță.
E suprarealist, privind clădirea,
după tot ce am făcut,
i-am cere să facă multe lucruri.
I-aș spune multe lucruri.
PUB IRLANDEZ RIRÁ, CONCERTUL 45
Tocmai a început drumul vostru înainte,
asta înseamnă America
Asta e ideea noastră de vis american.
Trebuie muncit pentru visuri.
Asta credem noi.
Dacă muncim susținut, visul se va împlini.
Pentru mine, înseamnă să pot face
ce vreau, cu cine vreau, fără să-mi fac griji despre bani.
Ăsta e Visul american.
Fiecare părinte vrea să poată oferi copiilor o educație.
Vor să-i protejeze.
Să le ofere bazele pentru a avea succes.
Ăsta e Visul american.
Nu mi-am dorit o casă grozavă, o mașină și alte cele.
A contat să pot realiza lucrul pentru care m-am născut.
Încă poți realiza orice în Statele Unite.
Deși există tot mai multe bariere.
Trebuie multă ambiție, să știi unde vrei să ajungi.
Cât investești, atât primești de la țara asta.
Cum de nu ne dăm seama ce avem?
La câte lucruri avem acces, ce potențial avem.
Oricine vine aici și muncește din greu,
investind timp și efort, merită o șansă.
Frate, asta e America.
Problema cu rulotele e că nu sunt făcute să transporte o trupă.
Am făcut foarte mulți kilometri.
Practic, am înconjurat Pământul.
Nu mă mir că se mai destrăma una, alta.
Rulota e veche.
Practic, e un tomberon.
Materialul dintre bara de protecție și rezervor,
sudurile sunt foarte proaste.
Acolo e rulota noastră.
Vehicul de recreere.
Nu știu de ce i se spune așa, e un gunoi!
Mergem cu rulota, deci treaba e la limită.
Da.
Ieri s-a stricat aerul condiționat.
Abia luni o să se ocupe cineva de asta.
O să vă programez, ca să știe că veniți.
Așa a fost în fiecare zi. Nu-mi pasă.
Schimb de ulei la fiecare 6500 de kilometri, am rămas fără propan,
a trebuit schimbată canalizarea, fosa septică.
Ora 06:00.
Mă trezesc și merg să schimb uleiul.
S-a terminat, pur și simplu.
Mereu e ceva de făcut.
Știi? Nu ești plătit să faci asta.
BUN VENIT ÎN CAROLINA DE NORD
Vrei s-o parchezi?
PUBUL IRLANDEZ RIRÁ, CONCERTUL 43
- Suntem în Baltimore. - Maryland.
Da, aici a fost scris imnul național.
Ne-am rostogolit până aici.
Am venit la vale până aici.
Suntem săraci lipiți,
la fiecare concert susținut,
depindem de banii ăștia ca să ajungem la următorul.
- Nimeni nu era plătit. - Nu.
Am rămas fără bani, nu puteam plăti oamenii.
N-am avut bani de cazare, zboruri.
Totul se destrăma.
Am ajuns să dormim în rulotă.
Opt oameni în rulotă.
- Da. - Ca un bun imigrant.
Mă gândesc, poate, retrospectiv.
O să încercăm să-l terminăm
cu zâmbetul pe buze, cu rezervorul gol.
Cred că așa o să ajungem la New York.
- Da, în genunchi. - Da.
Probabil o să ieșim din râul Hudson.
Am un dolar.
- Fiți binecuvântați! - O zi bună!
Oameni mai puțin norocoși.
WASHINGTON DC, BALTIMORE MD
PHILADELPHIA, PA
Aici s-a scris Declarația de Independență. Uimitor!
Am ajuns la 18:00. Îmi place.
A dat multă speranță oamenilor de toate rasele,
de toate soiurile, din toate țările.
Mereu m-am gândit ce ar crede înaintașii
despre America de azi.
Acum e o atitudine anti-imigrare,
iar aici ai inși ce arborează drapelul american,
fără să fie de aici.
Parcă ridică…
N-avem o bancnotă de 100 de dolari, s-o ridicăm.
Țara tuturor posibilităților, o să fur 100 de dolari.
Învățăm multe în călătoria noastră.
Momente în timp, evenimente istorice.
Clădiri, locuri, toate ne-au dat
o imagine despre fundația Americii.
Un contrast interesant între ce a fost și ce este azi.
Rocky Balboa, conducând cu 12-0, contra obstacolelor,
ca noi, încercând să doborâm recordul mondial.
- El n-a făcut-o într-o rulotă. - Nu, sigur nu.
Noi suferim mai mult decât el.
Dacă cineva privește dinafară
și vede ce ni s-a întâmplat, nu ne-ar da nicio șansă.
Sperăm să le dovedim contrariul.
Dacă pierdem din cauze procedurale,
că nu am completat un document,
vom ști că am cântat în 50 de state, 60 de concerte,
în 40 de zile.
Rămânem cu experiența, am învățat multe pe parcurs,
am întâlnit mulți oameni.
Dacă nu primim certificatul, așa să fie.
Am stabilit recordul și vrem ca cineva să-l bată.
Să ne depășească recordul.
BUN VENIT ÎN DELAWARE
PHILADELPHIA, PA - MIDDLETOWN, DE ATLANTIC CITY, NJ
ATLANTIC CITY NJ, BURLINGTON VT
Un tip ne spune: „Lucrez la un camping pe drum.
Dacă vreți, puteți veni să stați
la noi o noapte, două, dacă e nevoie.”
Nu-mi amintesc nimic.
Am ajuns la un camping, nedumeriți.
Bun, facem deserturi.
Bagă, frate!
Tu ce faci, doar o încălzești?
- Da. - Pune-o pe foc!
- Pune-o deasupra, stoarce-o! - Deasupra. Stoarce!
- Trage! - Trage!
E prima dată când mănânc acest desert.
- Bun venit în America! - Doamne!
E grozav, ce surpriză.
Haide!
De ce n-am făcut asta până acum?
Ești în altă țară, în America, și vezi:
„Asta fac americanii, în camping.”
Duba noastră e un gunoi
Ne trebuie alta
Mai mult vin!
Nu te-am văzut.
Nu m-ai văzut, sunt cel mai mare de aici.
„Nu te-am văzut.”
Port o pălărie haioasă și am 120 de kilograme.
O fi beat.
Nu-mi vine să cred…
Nu pot să cred că e gata vinul roșu.
Unde-i tăurașul ăla? Iată-l!
- Am terminat vinul roșu. - Nu.
- Nu? - Eu l-am terminat.
Prima amintire muzicală o am dintr-un taxi,
ascultând piesa a trupei ELO: „În toată lumea.”
Care, și până astăzi,
a rămas piesa mea preferată.
Apoi mă prinde piesa,
iau o perie de păr și cânt în fața oglinzii,
mimez, mă extaziez
și încep să plâng.
Jur că așa a fost.
Și femeile pot cânta la chitară.
E foarte ușor.
Fratele meu, Steve, avea o…
Era cu patru ani mai mare și aducea lucruri acasă,
am auzit Thin Lizzy, Gary Moore
și sunetul chitarei. Atunci am înțeles cum stă treaba.
Fratele meu m-a dus la Thin Lizzy,
după două săptămâni vedeam AC/DC
și am știut că asta vreau să fac.
E sunetul tău.
Încă mă dă pe spate.
Nu se compară cu nimic.
Așa am ajuns să fac muzică, cântând la chitară.
Chiar și azi, o iubesc și încerc să fiu și mai bun.
BUN VENIT ÎN NEW HAMPSHIRE
PORTLAND ME, PORTSMOTH NH
CONCERTUL 51, PORTLAND, ME
CONCERTUL 52, PORTSMOUTH, NH
BUN VENIT ÎN MASSACHUSETTS
GRĂTARUL PUBULUI McSWIGGAN'S, CONCERTUL 53
Vineri o să mergem acasă, după 25 de zile pe drum,
abia aștept, recunosc,
a fost minunat, grozav,
dar și foarte greu.
Suntem la Boston,
o mare comunitate de irlandezi.
E printre destinațiile preferate ale irlandezilor.
Irlanda a fost stăpânită de Anglia, 800 de ani.
Ne-am răsculat, au vrut să ne lichideze,
să facă genocid.
Foametea are propria poveste. Toată lumea știe…
că nu a fost chiar foamete.
N-aveam voie să mâncăm pește,
să avem propriile cereale și alte asemenea.
Nu ne lăsau să cultivăm terenul,
ideile conducătorilor de școli, trebuia făcut în secret,
să ne învețe.
Vin dintr-un loc în care li s-au refuzat multe,
iar acum vor să profite din plin de Visul american.
E un vis legat de America,
că vii aici și poți deveni
orice visezi sau speri să devii.
E trist să-ți părăsești țara,
ca să poți să trăiești.
Milioane de europeni și-au părăsit casele
și s-au stabilit în țări îndepărtate.
Aproape două treimi dintre ei au venit în Statele Unite.
La mijlocul anilor 1800, cu foametea din Irlanda, a fost un exod în masă.
Peste două milioane de oameni au plecat.
Când America a devenit independentă de Anglia,
a devenit atractivă pentru irlandezi.
Mulți s-au îndreptat spre SUA,
în vasele de sicrie, dura șase-douăsprezece săptămâni.
Pe drum, aveai de luptat cu febra tifoidă și tuberculoza.
Când au plecat din Irlanda și au ajuns pe Coasta de est,
n-au fost bineveniți pe Coasta de est a Americii.
Asta arată cât de optimiști erau irlandezii,
integrându-se și obținând multă influență.
Mai ales în construirea societății.
Irlandezii au început cu slujbe ca pompieri sau polițiști,
pe care alții nu le voiau.
Și au intrat în politică, devenind figuri marcante
în multe părți, pe Coasta de est.
Au construit locurile alea, devenind parte a Americii.
Ei nu susțin că sunt 100% irlandezi,
ci irlandezi-americani.
Fac mult bine țării ăsteia.
Iată o sculptură superbă.
Augustus Saint Gardens, din Dublin.
Mama lui era irlandeză.
iar tatăl era francez.
E un exemplu grozav de contribuție
a imigranților irlandezi în America.
E uimitor, am străbătut țara într-o rulotă,
ne văicărim, nu știm ce să facem.
Oamenii ăștia au venit pe vase.
Foarte mulți au murit pe mare.
Unul dintre grozavii Rolley, John Boiler,
spunea că Oceanul Atlantic
e un castron de lacrimi.
Probabil era îngrozitor să treci prin așa ceva.
Nu doar asta, veneau din Iad
și au ajuns aici, unde treceau prin alt Iad.
E uimitor și, încă, dureros.
- Da. - Încă e dureros.
Cineva îți spune: „De ce să pleci,
de ce să te primească America, de ce…”
Frate, uită-te bine, citește niște istorie!
Sculptura asta e grăitoare
pentru parcursul nostru în turneu, acum suntem aici.
BOSTON MA, PROVIDENCE RI
Mâine pornim spre New York.
Ar fi un coșmar să ne plimbăm cu ea prin New York.
Așa că scăpăm de ea. Chad o duce înapoi.
A umblat mult, vreo 65,000 de kilometri?
Cam 65,000 de kilometri, iar Chad a condus 25,000.
Și-a făcut treaba. Aș mai merge cu ea?
Nu știu.
Măcar frânele funcționează.
Mâncarea a fost grozavă, cine delicioase.
N-am folosit-o deloc.
Sincer, nu credeam că o să ajungem aici.
Nu credeam că o să reușim.
S-au întâmplat atâtea lucruri neprevăzute,
răsturnări de situație, obstacole.
Și foarte multă emoție.
Multe schimbări, pe parcurs.
E plăcut s-o scoți la capăt. Cu siguranță.
Să scăpăm de cocina asta și să-i dăm drumul!
Când o lăsam, s-a întâmplat ceva ciudat.
Șoferul o ținea bine,
și chiar înainte s-o lăsăm,
își taie tot degetul.
În clipa aia
am fost convins că e posedată.
Da.
Nu spune asta!
Da!
N-o atinge!
Abia am atins-o.
În ciuda tuturor piedicilor, am continuat.
Putem spune ce vrem de ea,
dar ne-a scos la liman și ne-a adus aici.
Pa!
Tocmai scrie istorie.
PROVIDENCE RI, FAIRFIELD CT
CONACUL CHERRY HILL ÎNGRIJIRE & RECUPERARE
PUB LA ETAJ
BUN VENIT ÎN CONNECTICUT
Oameni buni, iată-ne în drum spre New York,
direct spre Grand Central Station,
Uite-o acolo!
- Tocmai parchează. - A sosit carul.
Ultima cazare, ultimul oraș, suntem foarte bucuroși.
- Azi doborâm… - Recordul mondial.
Făcuserăm un live pe Facebook
și le-am zis: „Gata, asta a fost.”
Iată-ne, am ajuns la Grand Central Station
in New York.
Al 50-lea stat, finalul călătoriei noastre.
Iubesc orașul ăsta, e minunat. În sfârșit, am ajuns.
NEW YORK, NEW YORK, ZIUA 35
CASA MCSORLEY'S OLD ALE, CONCERTUL 56
McSorley's e cel mai vechi bar, încă funcțional, din New York.
Mereu a avut proprietari irlandezi.
Același loc. O sută șaizeci și patru de ani.
Un reper pentru fiecare irlandez ajuns în zonă.
Grozav loc.
S-au purtat foarte frumos cu noi.
N-am mai fost aici înainte,
iar acum, toată lumea…
Așa e aici, ca o ușă glisantă,
oameni de pretutindeni.
Uneori nici nu știm cine e în public.
Aici veneai să cauți de lucru.
- Da. - Da, aici întâlneai multă lume.
Noi și Frații Anton, nu?
Da, suntem singurele două trupe ce au cântat aici.
În acel moment, știam că vom sparge recordul.
E uimitor, o parte din casa Sada,
o aduci aici, ca tribut al foametei
și greutăților trăite de ai noștri.
Cel mai însemnat lucru pe care îl putem face e să sărim în necunoscut.
În Irlanda, dacă depui un efort de 100%, poți câștiga 2%.
În America, dacă faci 100%, ai șanse la mai mult.
Când vii în America, efectiv ai posibilitatea
să scapi singur de sărăcie, să înveți și să faci orice dorești.
America mi-a dat șansa de-a crede că pot face
orice vreau în țara asta, și fix asta am făcut.
Am început ca spălător de vase,
când am ajuns aici, la 14 ani.
Nu ducem nimic de aici.
Încercăm să construim o țară grozavă,
căci aici e casa noastră.
Aici poți fi ceea ce vrei să fii.
Îți poți arbora drapelul, îți poți cânta muzica.
Dacă muncești,
în țara asta poți face orice, categoric.
Azi ești un nimeni,
iar mâine poți fi un erou.
Posibilități nelimitate.
Toată lumea crede că America înseamnă Times Square.
Decadență, excese.
Poți avea orice-ți dorești, sunt multe posibilități
și oportunități.
Realist vorbind, e doar o părticică,
America fiind imensă și foarte diversă.
Am fost prin toate statele
și nu e tocmai ce se vede.
Ne-am revenit, am reușit, am ajuns aici.
Deoarece fiecare a contribuit câte puțin.
Oamenii puteau să plece,
dar au rămas să vadă finalul.
- Nimeni n-a vrut să fie cel care… - Să rateze turneul.
Mai încolo cântă Albert Lee,
apoi ai The Tonight Show, The Colbert Show, NBC,
se joacă Wicked.
The Black Donnellys au cântat la Opry.
Tocmai au cântat la Opry, un succes.
- Black Donn au cântat azi aici? - Da.
- Unde? - La Opry.
- Grozav. - Da.
CONCERTUL 59
IRIDIUM, MUZICĂ LIVE
Am cântat în toate statele, dar nu aveam destule concerte.
Așa că acum aveam nevoie de fiecare concert,
iar cel de la Iridium a fost esențial.
Am aflat că avem concertul doar cu 23 de minute înainte.
- M-am trezit… - Dormeam, la hotel.
Am avut o infuzie de adrenalină.
Pregăteam concertul de la Mean Fiddler,
iar el zice: „Aoleu!”. Eu zic: „Ce e?”
Zice: „Cântăm în 20 de minute.”
Zic: „Glumești.” A fost ca-n reclamele la vafe.
Am fost cev de genul…
Ai fost la New York și a trebuit să ajungi repede undeva?
Nicio șansă.
Ăsta era simbolul Americii.
Era primul lucru pe care-l vedeau, la sosire.
Atunci înțelegeau, în premieră, că sunt liberi.
Au reușit.
Dar nu știau că problemele abia începeau.
Era doar începutul, când a descoperit Insula Ellis.
Trebuia să fii disperat, ca să vii aici.
Două milioane de oameni. Pe Insula Ellis. Două milioane.
Tu și alți cinci mii de oameni.
Apoi stai la rând măcar 14 ore,
după care afli de febra tifoidă și alte boli,
apoi te carantinau.
Venirea în America, parcurgerea sistemului de imigrare,
depășirea tuturor obstacolelor,
azi e la fel de greu, ca atunci.
Ai zice că lucrurile au evoluat.
Învățămintele foametei irlandeze trebuie pomenite și aplicate
până când istoria încetează să se repete.
BĂCĂNIA LUI ARLENE, CONCERTUL 60
Iată-ne la ultimul concert.
Simbolica Băcănie a lui Arlene.
Suntem aici, vii și împreună.
Ajunși la final.
Oricine ar fi în public, am reușit.
E un final plin de satisfacție.
Privind înapoi,
par cinci săptămâni foarte lungi.
Dar a fost un capriciu, timpul parcă a zburat.
N-am mai făcut lucruri atât de rapide,
condensate și suprarealiste.
Un concert la New York, cu casa plină.
A venit multă lume,
localnici din New York.
Un moment plin de satisfacții.
BĂCĂNIA LUI ARLENE ROCK AND ROLL DE 20 DE ANI
Doamne, câtă căldură.
Sfinte Sisoe!
Asta acoperă cele 15 minute
impuse de Cartea Recordurilor Guinness.
- Ați reușit! - Tocmai am doborât recordul mondial!
Clipa doborârii recordului mondial,
mai ales acesta, unul foarte dificil.
Numai gândul că am reușit, privind harta
și înțelegând ce am înfăptuit,
suntem singurii oameni din lume
care au făcut asta.
E complicat să cuantifici succesul, e ceva personal.
E minunat, când îndeplinești un vis.
Am fost tare aproape să eșuăm…
Dar am rezistat.
Ne-am depășit limitele, ne-am ros unghiile.
Ne-am ținut unii de alții.
Toată treaba e incredibilă.
Parcă a fost să fie.
Dedicăm această piesă tuturor
celor stabiliți în America,
dar și celor care sunt, de multă vreme,
departe de casă.
E minunat să ieși în lume și să-ți lărgești orizonturile,
dar, când revii acasă, viața merge mai departe,
la întoarcere nu simți că ești acasă.
În străinătate nu ești acasă,
fiind departe de casă.
Așa că rămâi oarecum suspendat.
O dilemă, nu mai știi care ți-e locul.
Mulțumim, Domnului, pentru alcool.
„Asta e Casa Mea”, sper să vă placă.
Undeva pe aici, inima-mi ține vremea anilor trecuți
În toată gloria și fricile mele
Fără de sfârșit și fără granițe
Am învățat multe despre Statele Unite, mulți oameni buni pe aici.
Oamenii sunt foarte primitori și prietenoși.
N-am văzut America prezentată de presă.
Doar oameni care fac ce facem și noi,
dornici să vorbească,
să bea, să se simtă bine,
să fie plătiți, să fie ei înșiși.
Aici mi-e casa și am lipsit prea mult
De-acasă, m-am întors, sentimentul rău s-a dus
De-acasă, unde mi-e iubirea
Și, iarăși, casa mea
Piesa „Asta e Casa Mea”
e despre echilibrul perfect dintre lucrurile dragi mie,
aduse în țara asta, îmi făuresc casa într-un loc nou,
pentru următoarea generație.
Copiii mei, ai lor.
America e o țară a imigranților.
Toți suntem imigranți în SUA,
că suntem aici de patru generații, ca mine,
sau venim acum.
Țara asta s-a clădit cu imigranți.
Dacă întrebi oamenii obișnuiți de aici
care e moștenirea lor, majoritatea nu înțeleg, habar nu au.
E un adevărat creuzet. Avem de toate în noi.
Creuzetul e însăși America.
Nicio altă țară din lume n-a fost atât de influențată
de restul lumii, precum America.
Venim aici pentru că e singura țară din lume
unde ne putem urmări idealurile.
Posibilitățile de aici sunt unice,
nu le găsești în altă parte.
Turneu e despre „Asta e Casa Mea.”
E foarte greu să te integrezi într-o cultură diferită.
Băieții ăștia au venit aici ca să-și cânte muzica,
venind din țara lor.
Când apuci să discuți cu cineva
din altă țară,
înțelegi că nu sunt mari diferențe între noi.
America însăși e o țară a incluziunii.
Toți știu de unde vin,
dar toți înțelegem unde ne e locul.
Fiică-mea tocmai mi-a dat asta, de la nevastă-mea.
Spune: „Bravo, tati!”
Bravo, tati!
Acum am familie, e bestial.
Când faci ceea ce am făcut noi,
muzica și ce am făcut pentru noi înșine,
dar acum e diferit,
o facem pentru famiile noastre.
E un moment unic.
Puștoaica e americancă.
A crescut mult în patru-cinci săptămâni,
cât am lipsit noi, acum leagă propozițiile.
Spune: „Bravo, tati!”
Bravo, tati!
Așa. Abia aștept s-o văd mâine.
Asta e casa mea și am lipsit prea mult
De acasă, m-am întors, sentimentul rău s-a dus
De-acasă, unde mi-e iubirea
Și, iarăși, casa mea
Alo? Bine, așteaptă puțin!
Oameni buni, mi-a venit cartea verde! Ura!
Sunt foarte emoționat și fericit.
Sunt cu un pas mai aproape de cetățenie, o parte din America.
Când m-a sunat nevastă-mea și mi-a spus că a venit cartea verde,
a fost un moment unic, n-o să-l uit niciodată.
Sunt tare fericit!
- Tare fericit! - Mulțumesc!
Visul e viu.
A trecut prin multe,
l-am pus într-un seif, dar e tot aici,
dacă vrei să-l cauți, sigur îl găsești.
Asta e casa mea și-am fost plecat prea multă vreme
E țara posibilităților.
continuă să fie.
Acum cred asta mai mult decât la început.
Pentru mine, visul înseamnă să-mi placă ce fac în fiecare zi.
Asta e casa mea și-am fost plecat prea multă vreme
De acasă, m-am întors, sentimentul rău s-a dus
De-acasă, unde mi-e iubirea
Și, iarăși, casa mea
Asta e casa mea și-am fost plecat prea multă vreme
De acasă, m-am întors, sentimentul rău s-a dus
De acasă
LAS VEGAS, NV
Unde mi-e iubirea
Și, iarăși, casa mea
Aici o să rămân
Câte zile-oi mai avea
BĂIEȚI, BUN VENIT ACASĂ
Asta e casa mea
AȚI REUȘIT
În 2019, David Rooney și familia lui au primit rezidența permanentă,
cunoscută drept „Carte verde”.
Dave Browne încă așteaptă aprobarea.
The Black Donnellys au fost primii artiști din istorie
care au susținut 60 de concerte în 50 de state în 35 de zile.
În ciuda dovezilor copleșitoare,
Cartea Recordurilor Guinness nu le-a recunoscut, încă, încercarea.
De data asta, din alte motive.
Ce faceți?
Cum sunteți?
Indienii ăia!
Or să mă dea afară din spectacol.
Au fost 35 de zile, 50 de state,
chiar și în Hawaii.
A fost uimitor, într-adevăr,
dar nu-i mai vreau în America.
Știți de ce. Știți bine de ce.
Ați ales Mandalay în detrimentul lui Trump.
Ați decis să mergeți la vestul eșichierului.
V-ați dus spre vest, în loc de est.
Da?
Destul de rău.
Nu primiți Carte verde.
Cei doi Dave nu primesc Carte verde, asta spun.
Încerc să surprind tabloul corect, nu glumesc.
Există un bar irlandez numit The Dubliner.
Mexicanii te servesc cu hot dog,
apoi ai,
acolo e Visul tău american.
Subtitrarea: Paul Zoț