Downloaded from YTS.MX
PŮVODNÍ SPECIÁL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BEN PLATT – DNES VYPRODÁNO
A ještě jednou zpátky.
A uvolněte se.
Tohle je perfektní.
Ano, a už jenom jedno cvičení.
Ahoj, Radio City!
Díky moc, že jste tady!
Pokud znáte slova, nebojte se zpívat.
Ahoj všem v New Yorku, jak se máte?
Jsem ohromen, protože tohle je Radio City Music Hall.
Ano, vidím, že jste o tom taky slyšeli.
Je to úplně šílené.
Většinou, když se objevím na pódiu,
už od mých šesti nebo sedmi let,
jsem za někoho převlečený.
Třeba za podivínského kouzelníka.
Nebo...
Ano.
Nebo za podivného mormonského misionáře,
nebo za dítě se zlomenou rukou.
Panejo!
Jsem rád, že jsem se vám v Nikdy není pozdě líbil.
Letos je to poprvé, co jsem se na pódium dostal
sám za sebe,
protože jste tu dnes večer se mnou,
A za to vám nemůžu dost poděkovat.
Je to báječné.
Vyrostl jsem ve velké, židovské a hudebně založené rodině.
Říkávalo se nám Von Platt Family Singers.
Hodně jich je dnes tady. Můj bratr Henry a sestra Hannah
a můj bratr Avery
a moji rodiče.
Když jsem se ve svých 12 letech rozhodl dát najevo,
nebo jsem spíš zjistil, že jsem gay...
O moc vlastně ani nešlo. Povím vám o tom.
Byl jsem v osmé třídě, na výletě do Izraele,
jak to v osmé třídě bývá,
když jste žid.
A jeden kluk ze třídy řekl v autobusu
během výletu něco jako:
„Ben má takovou kliku, protože je gay,
tak může být s holkama,
i u nich na pokoji a jim to nevadí...“
A vůbec to nebylo urážlivé.
Nešlo o šikanu, byla to pravda.
Kamarádil jsem se jen s holkama a tak jsem s nimi trávil čas.
Ale zaslechl to náš dozor,
a myslel si, že jde o šikanu,
chtěl to nahlásit rodičům, a já:
„Ať tohle není poprvé, co o tom s nimi mluvím.
Nechci, aby to vyšlo najevo takhle. Musím to udělat dřív.“
Tak jsem se vrátil na hotel v Tel Avivu a zavolal rodičům.
Nevím, kolik hodin doma bylo, ale bylo to důležité.
A řekl jsem:
„Musím vám něco říct.“
A máma na to: „Jde o tvou sexuální orientaci?“
A já na to: „Nech mě domluvit!“
V podstatě řekla:
„My víme, jako malý jsi strávil většinu času převlečený za Dorotku ze Země Oz.
Nikoho to nepřekvapuje.“
A já: „Super.“
A ona: „Mám na nočním stolku hromadu knížek, co si chci dočíst.“
To mi přišlo divné.
A předala telefon mému otci,
který řekl: „Chráníš se?“
„Je mi 12. Nevím, co to znamená!“
A to bylo všechno.
A opravdu bych přál všem na světě,
všem tady i všem, co se dívají doma,
aby taky o nic nešlo.
Protože to nemusí být velká událost nebo oznámení...
Děkuji vám.
Moc vám děkuju.
Říkal jsem si, že byste mohli souhlasit, když jsme tady v New Yorku.
Není tu dnes někdo z queer komunity, náhodou?
Když mi bylo 18, chodil jsem s někým,
kdo svou orientaci ještě všem nepřiznal.
Ostatní queer vám řeknou, že si tím musí projít každý.
Možná nás baví ta výzva.
Některé jeho nepříjemné pocity a rozpaky přešly i na mě
a nelíbilo se mi to.
Za tímto zážitkem jsem se po letech ohlédl
při psaní tohoto alba a složil jsem píseň
o tom, jak jsem k němu a k tomu zážitku měl přistupovat
a jak bych s ním mluvil,
kdybych tenkrát měl vědomosti a sebevědomí,
které mám dnes jako víceméně dospělý.
Jmenuje se „Počestný muž“.
Jasně, že přijde stolička.
Poslouchejte...
To znělo trochu jako Beyoncé, nebo taky ne...
Jak je znát z poslední písně,
moc rád jsem za jedno se svými pocity,
a zpracovávám všechno smutné skrze hudbu,
což je důležité, dělejme to všichni.
Taky myslím, že nám má hudba pomoct mít sami sebe rádi.
Má se tady dnes někdo rád, Radio City?
Super, já taky!
Že jsme v Radio City.
Jednou jsem chodil s klukem,
co se ke mně nechoval moc hezky nebo s respektem.
Tak jsem napsal tuhle píseň a hned mi bylo lépe.
Dobře.
Ať už jsi kdekoliv,
doufám, že tvůj život je jedna velká fronta na dopravním podniku.
Dělám si srandu, snad se máš fajn. Odpouštím.
Takže...
Jak je vidět z našeho malého...
rozmístění jako v mimozemském obývacím pokoji,
chtěl jsem, aby to bylo co nejvíc vřelé a srdečné,
abyste se cítili příjemně, užili si to.
A abychom se mohli navzájem poznat,
protože toho se mi při hraní rolí moc nedostane.
Odpusťte, říhám z vody.
Takže bych se s vámi chtěl podělit o pár faktů o mé osobě,
které byste jinak nevěděli.
Když už jsme tady,
tak ať můžete odejít s pocitem, že jste o mně něco dozvěděli.
Kočky považuji za ďáblovy děti.
Panejo!
Panejo.
Máme tu nepřátele koček.
Odvážné.
Já jim nerozumím. Jen tak posedávají a nutí mě kýchat.
Co dál?
V osmé třídě jsem šel
do prodejny Discovery Channelu.
Nevím, jestli víte, co tam prodávali.
Chodívali jsme tam na masážní křesla
a během Halloweenu tam měli takový skleněný kotlík,
a já nad ním dělal jakoby zlou čarodějnici ze Západu.
Shodil jsem ho, roztříštil se a mě z nákupáku vyhodili.
Byl jsem na židovském letním táboře.
Nejezdil tady taky někdo, náhodou?
V létě většinou vycházely díly Harryho Pottera
a zrovna vyšla šestka,
a mně pořád nepřicházela, mami a tati,
a všem ostatním ano
a všude jsem slyšel, co se stane,
a začínalo mě to štvát,
tak jsem uprostřed noci,
na pokoji se mnou byl ještě jeden Ben,
ukradl jsem jeho knížku a dopsal jsem do ní své příjmení.
A prošlo mi to. Takže...
Bene s nějakým židovským příjmením, moc se omlouvám.
Co dál?
Jednou jsem někam frčel se svou nejlepší kamarádkou Molly
a měli jsme takové gumídky z konopí,
takové malé hranaté gumídky,
to je jako krychle,
ale máte si jen ulomit růžek a sníst ho,
ale já to tam prostě lupl celé.
A vzhledem k mému obecnému židovství a úzkostem jsem moc nezazářil.
Šlo to z kopce, začal jsem panikařit
a pořád jsem se jí ptal: „Jak už je to dlouho?“
A ona: „30 sekund, co ses naposledy zeptal.“
A pak... Jak to bylo dál?
Jo, a pak najednou říkám: „Potřebuju krabí koláčky!“
Tak nám nějaké objednala na pokoj
a já: „Nezvládnu teď žádnou interakci!“
Tak jsem se schoval do koupelny.
A pak je přinesli
a já měl z těch gumídků v puse takové sucho,
že mi vypadávaly ven a nemohl jsem vůbec polknout.
Každopádně jsme teď všichni přátelé.
Poslední věc, nikdy jsem moc nechápal sporty.
Jako dítě jsem hrával fotbal.
Rodiče chtěli, abych měl přehled
a zkoušel nové věci,
tak mě podpláceli, abych chodil na tréninky,
a když jsem šel, koupili mi McFlurryho.
Ale většinu her jsem jen
vyhazoval křídu na dělicí čáry do vzduchu
a předstíral, že je to vílí prášek.
Takže...
Šlo to trochu poznat.
Když jsem u sebe v obýváku,
rád zpívám písně jiných umělců,
což bych chtěl udělat i teď.
Jedna z mých oblíbených umělkyň,
a taky moje queer hrdinka, jménem Brandi Carlile...
Ano, souhlasím.
Napsala tuhle senzační píseň,
ve které se myslím našel úplně každý.
Jmenuje se „Vtip“ a rád bych vám ji zazpíval.
Davide, zahraješ nám prosím tóninu?
Děkuji.
To byla další píseň o...
žhavé aférce. Ne, jenom...
o situaci, kterou nevyhledávám.
Nicméně, jako u všech dalších situací co se vztahů týče...
Vrátil jsem se zpět do sedla, zpět k aplikacím.
Aplikace Hinge...
Je zvláštní být teď na seznamkách. Lidé mají pocit, že se je snažím podvést,
ale já bych si jen chtěl někoho najít.
Ale...
Sleduje někdo z vás Sex ve městě?
Dobře, protože pokud ne, zamyslete se nad sebou.
Jsem Charlotte, takže když rande dopadne dobře,
myslím jedno rande, první rande,
hned vybírám svatební porcelán a jména našich dětí,
náhrobní kameny...
Jdu do toho po hlavě velmi rychle.
Někdo už to nazval „stalkingem“.
Nebo že je to „velmi znepokojující“.
Já tomu rád říkám „velmi hluboké zanícení“.
Zpívejte, pokud znáte slova.
Nádhera.
Tohle byl jeden z nejlepších okamžiků mého života.
Ale pojďme dál.
Děkuji vám. Bylo to nádherné.
Ahoj všem tam nahoře! Ahoj!
Jste nejlepší!
Dobře, rychle pár věcí.
Zaprvé, můžeme v rychlosti zmínit tyto zpěváky?
Nikdy nepochopím, proč ztrácí čas zrovna se mnou.
Zadruhé, jde nám o transparentnost, upřímnost a tak...
Celou dobu jsem u toho čůral.
Všimli jste si té vody, někam jít musí.
Přijde mi, že bych nebyl upřímný, kdybych vám to neřekl.
Zatřetí, ta poslední píseň je pro mě výjimečná.
Jako někdo, kdo se hodně potýká s úzkostmi,
což nejspíš hodně z nás, co žijeme v New Yorku a jsme převážně židé,
můžu říct, že tahle píseň dokáže moje úzkosti rozptýlit.
Snad s vámi udělá to samé.
Teď bych rád zazpíval trošku novější píseň.
Někdo možná ví, o čem mluvím. Vyšla teď v létě
a přinesla mi spoustu radosti
a tance a snad s vámi udělá to stejné. Jmenuje se „Déšť“.
Správně.
Čtete mi myšlenky.
Díky, jste opravdu zlatí.
Milujeme tě!
Já vás taky, to bylo výborně načasované.
Sejdu na tuhle další píseň trošku blíž k vám všem.
Ahoj, všichni.
Pěkná mikina.
Tahle další píseň je pro mě výjimečná
a má několik významů, které se tak trochu potkávají.
První je, že mám opravdu rád svého tátu.
Můj táta je nejlepší.
Je to skvělý člověk.
A naučil mě spoustu věcí, mezi nimi třeba to,
že být slušný člověk je mnohem víc, než být slušný umělec,
a že můžete být slušný umělec jen tehdy,
když jste slušný člověk.
A já...
Snažím se takhle v životě jednat,
a on to nějakým kouzelným způsobem dokázal celý svůj život.
A opravdu jsem chtěl napsat něco o tom, jak moc ho mám rád.
Naštěstí je tu dnes večer s námi,
a je opravdu skvělý.
Nebudu vám...
Nicméně...
To je jedna věc.
Ta druhá myšlenka, která je dost oddělená, je to,
že je potřeba říkat věci, dokud ještě není pozdě.
Říkat věci teď, dokud můžeme.
Nevíme, co se stane.
Svět je úplně šílený, specificky tento stát,
kde jsou teď všichni na nohou a je to šílené.
A já se tím často nechám přemoct
a někdy zapomenu, že bych měl lidem kolem sebe říkat, jak se cítím,
protože považuji za samozřejmé, že to ví.
A tak se tahle píseň neodvolatelně propojila
s mojí babičkou Sue, která nás na jaře opustila.
A...
Byla to ta nejlepší babička, úplný splněný sen.
Nejúžasnější člověk, prvotřídní lechtač...
Jednou si při hraní Twisteru cvrkla do kalhot.
Je to ta nejúžasnější osoba, jakou si člověk dokáže představit.
A vzhledem k tomu, že tohle turné začalo hned poté, co...
Vím, že by tu chtěla být.
Podporovala mě, abych dělal, co miluji,
a vždy mi připomínala, abych si to nezapomněl užít.
Ví, že nad vším hodně přemýšlím.
Vždy mi říkávala, abych si užíval, co dělám,
protože o to tady jde.
Takže bych jí tuhle píseň rád věnoval.
Pojďte!
Pojďte, teď jste na řadě vy!
Pojďte!
Líbí se vám, jak se potím, lidé na Netflixu?
To bylo fajn. Kdybyste nevěděli, byla to melodie skvělého Eltona Johna.
Borec.
Super.
Tohle mě moc baví, chtěl bych zpomalit, ale pojďme dál.
Takže, tohle je jedna z mých nejoblíbenějších písní.
Viděl jsem to předtím na ceduli.
Napsal jsem ji,
když mi osoba, se kterou jsem byl
tou dobou ve vztahu oznámila, že:
„Musím jít a být tak nějak sám,
abych mohl vyrůst a stát se tím, kým mám být,
a k tomu potřebuji prostor.“
Neměl říkat „vyrůst“.
V našem případě to určitě platilo.
Byla to tak správně,
byli jsme dobří přátelé a byl to ten správný krok.
Ale myslím, že se to ve vztazích často
používá jako výmluva, ať už v romantických nebo platonických,
že někdo potřebuje více prostoru,
aby mohl být sám sebou.
Věřím, že v tom správném vztahu
můžete oba růst a být sami sebou
a přizpůsobit se a dopřát si navzájem dostatek prostoru, když je potřeba...
Pokud jste teď v takovém vztahu
nebo jste s takovou osobou dnes tady,
jsem za vás moc rád a je to krásné,
a tahle píseň je pro vás.
A pokud jste jako já a ještě jste toho správného člověka nenašli,
tak je tahle píseň taky pro vás.
Zpívejte, pokud znáte slova.
Díky.
Smutné zprávy, čeká vás už jen jedno číslo.
Já vím, rád bych ještě zůstal. Tohle bylo prostě...
Nechci o tom mluvit, protože se nechci rozbrečet a musím ještě zpívat , ale...
Dívám se na vás všechny
a přemýšlím o tom, co se zrovna děje
a nemůžu uvěřit, že tohle je můj život.
Opravdu moc děkuji, že jste přišli.
Děkuji.
Takže...
Milujeme tě!
Bože, pozor na hlasivky!
Ale mockrát děkuji.
Než vám povím o další písni,
chtěl bych ještě jednou poděkovat lidem na pódiu.
Tohle je neuvěřitelně strašidelné.
A mít zde lidi, kteří mě podrží
hudebně, emocionálně, fyzicky, všelijak,
je opravdu splněný sen.
Nikdy vám nebudu moct oplatit, že jste tu cestu ušli se mnou
a dnes tady se mnou hráli, je to úžasné.
Začal jsem pracovat velmi mladý,
asi v devíti letech,
a chtěl jsem hodně rychle vyrůst.
Měl jsem hodně starších sourozenců, kteří byli boží,
a pořád jsem pracoval s dospělými herci a lidmi
a pořád jsem si přál být starší,
co nejrychleji.
A to se mi – aha, řekl jsem „starší“,
to se mi splnilo.
Rychle jsem dospěl, začal pracovat
a hned po střední jsem se osamostatnil,
a když se na těch posledních pár let dívám zpět, byl jsem trochu frustrovaný.
Kéž bych si dopřál trochu víc času
na lehkovážné a mladické chování
a nepůsobil pořád tak odhodlaně, pokud to slovo vůbec existuje.
Pak jsem v dvojnásobné frustraci,
protože když se ohlédnu za svým životem, vždy jsem hleděl vpřed
nebo se ohlížel zpátky, ale nikdy se nedíval tam, kde zrovna jsem.
Už jsem tisíckrát zmínil, že jsem velmi úzkostlivý člověk,
nad vším hodně přemýšlím
a je pro mě těžké být duchem přítomen tam, kde zrovna jsem.
Nejvíce mi v tom pomáhá
zpívat a hrát hudbu.
Takže je to pro mě opravdu dar, že jste dnes přišli
a umožnili mi to udělat.
A doufám, že vám tato hodina a půl alespoň trošku pomohla
zapomenout vaše trable a starosti
a jen tak tu být se mnou.
Snad tato píseň udělá totéž.
Jmenuje je „Starší“.
Ještě než odejdeme,
chtěl bych dát ještě jednou refrén,
protože vás a tohle místo nechci opustit.
Pokud znáte slova, zpívejte se mnou.
Pokud je neznáte, nic se neděje.
Ještě si spolu užijeme tuhle poslední chvíli,
než se vrátíme ke svým starostem a ke svým životům.
Nedokážu ani popsat, jak výjimečné a kouzelné to dnes bylo.
Pojďme si zazpívat.
Miluju tě, Bene!
V pořádku, dámy?
Ano, počkejte, než...
Už je pryč, ztratil jsem ho, je pryč.
Dobře, dáme ještě jednu.
Dobře.
Takže...
Taky vás miluju, ale prosím, dejte si potom trochu zázvorového čaje.
Všem vám moc děkuji za všechnu tu lásku a potlesk ve stoje a za všechno to krásné.
Je to neuvěřitelné.
Tahle píseň je na mém albu poslední,
ale je to první píseň kterou jsem kdy doopravdy napsal,
sám a ze svého vlastního pohledu,
a samozřejmě mě jako první věc, o čem psát, napadli
moji rodiče.
Kteří, jak jsem říkal, jsou dnes tady a už na ně nebudu znovu ukazovat.
Jsou to neuvěřitelně skvělí lidé,
a za všechno, co mám, vděčím jen a pouze jim.
V hebrejštině mě pojmenovali „Baruch Shiron“,
což znamená „požehnaná píseň“.
Takže dobrá práce.
To se povedlo.
Myslím, že je to trefné,
dar tohoto jména a všeho dalšího, co mi dali.
Například dar pochopení,
že hudba je něco, co dokáže lidi sbližovat
a umožní vám je vidět v jiném světle nebo vidět jejich pohled na věc.
U nás doma se pořád hrály muzikály
a myslím, že největším darem takových zážitků je to,
že když postava zpívá, můžete nahlédnout do jejího nitra.
Vidíte její duši.
Nevím, jaký bych byl, kdybych vyrostl bez těchto vědomostí
a bez lásky svých rodičů.
Tato píseň je jimi inspirovaná.
Ještě jednou díky.
Tohle bylo naprosto úžasné.
Píseň se jmenuje „Utíkej“.
Překlad titulků: Tereza Šplíchalová