NETFLIX PREZINTĂ
Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Suntem în drum spre stadionul Toulouse.
Deschidem meciul TFC-PSG
pentru a ne promova stadionul.
Roro, unde-i parcarea,
- …sub pod? - Bineînțeles.
Sunt la stadion.
Nu am acreditare. Paznicii mă vor refuza.
E în regulă. Ne-au recunoscut.
Noroc că e Toulouse și oamenii ne recunosc.
Ce faceți?
Sunteți bine?
Niciodată nu m-a văzut atâta lume parcând.
- Nu te teme, te ajut eu. - Mersi, ești drăguț.
E frumos afișul.
- Absolut. - E o nebunie.
Oli a fost la spital azi-dimineață.
- Oli, dimineață. Oli, după-amiază. - Am ajuns.
Mereu săritoare, familia.
Tuluzan!
Intrăm pe teren, frate!
E ceva!
Ce faceți, băieți?
- Simt presiunea. - Vezi cât e de mare?
- Demențial. - Simt presiunea.
E ceva nebunesc.
Nu-mi imaginez un concert aici.
Eu, da.
Gazonul plin de oameni,
tribunele, totul. Va fi enorm.
E un vis împlinit.
La 22 de ani, e ciudat.
De parc-aș visat asta de mic și-am fost adus aici.
Dacă ni s-ar fi spus că vom umple de două ori stadionul.
Nu e prea mult?
- E aproape prea mult. - Frate…
Taman ai găsit numele reportajului.
- E aproape prea mult, jur. - Aproape prea mult.
- Criminal, e cel mai bun nume! - Îți jur.
Ăsta-i rapul picilor!
E rapul picilor!
Suntem doi frați tuluzani, facem rap.
E adevărat că, uneori, ne-ar plăcea să trăim din rap,
dar sunt lucruri atât de efemere
- …încât sunt greu de gestionat. - E aleatoriu.
Bigflo & Oli sunt aici. Îi iubim. Mulțumesc c-ați venit!
Astă-seară, Bigflo & Oli,
vă înmânăm primul vostru disc de aur.
Sus mâinile!
Premiul pentru cel mai bun cântec original
este conferit lui…
Bigflo & Oli, „La Vie de Rêve”.
Bigflo & Oli!
Spunem că Oli e inima și eu sunt creierul.
Relația mea cu fratele meu e unică
suntem conectați 100%, suntem aceiași.
Suntem aceiași și totodată opuși.
Suntem vase comunicante,
ca yin și yang.
Rolul meu e să reprezint duetul.
Sunt canalizatorul și strategul.
Rolul meu în duet e să insuflu
și să impulsionez energia.
Apoi, eu spun „Facem asta, nu aia.”
Ăsta e rolul fratelui mai mare. Așa funcționează.
E un vis comun pe care-l trăim ca frați. E neprețuit.
Puțini pot spune că și-au realizat visurile
cu fratele lor.
Știu că avem noroc cu carul.
Dintr-o privire, dintr-un surâs, dintr-un clipit, ne înțelegem.
Dacă unul e prea absorbit de ceva,
celălalt trebuie să fie mai puțin.
Cu cât ne iubim mai mult, cu atât mai mult ne enervăm,
ne împingem și ne ajutăm
când unul din noi slăbește sau încetinește.
Sunt două energii care fuzionează.
Lupta dintre energiile noastre le galvanizează pe altele.
E greu pentru noi doi, dar e bine pentru Bigflo & Oli.
Nimeni nu se poate interpune între noi, asta e.
Miezul nostru e același, dar coperta e net diferită.
- Așa ne-aș descrie. - Vorbim aceeași limbă.
- Dar nu cu aceleași cuvinte. - Da.
Încerci să suni bine pentru documentar. Încerci să suni bine.
Normal că vrem să sunăm bine.
E un documentar. Nu vreau să vorbesc aiurea.
- Dar nu cu aceleași cuvinte. - Bun, hai să continuăm.
INSULA RÉUNION MARTIE 2019
CU DOUĂ LUNI ÎNAINTEA CONCERTULUI DE PE STADIONUL TOULOUSE
- Nu te văzusem. - Pentru documentar.
PRIMA ÎNTÂLNIRE
- Iată prima clădire. - Ne facem idee.
Care e fie casa, fie un bar, ceva de genul.
A doua clădire, aici.
Aici, la mijloc,
o ușă mare, o ușă imensă.
De departe, ai impresia de perspectivă,
că ai un oraș în spate.
Asta se regăsește pe ecrane, pe toate astea.
De acord, sunt foarte mari?
Înălțimea e de 22 m când se deschide.
Mortal. Vreau să fie mare, e stadionul.
Și formele sunt criminale pentru „Bun venit la mine”,
- …cu panourile din oraș. - Absolut.
Putem face ceva foarte mișto.
- Voiam s-apar într-un mod special. - Am notat.
- O tiroliană deasupra. - Peste stadion?
- Din spate până în față. - Beton.
Putem să analizăm asta, dar o tiroliană e-o nebunie.
E…
Despre ce vorbim? Îți poți închipui?
„Propulsat de cur!” Face…
Pink Floyd au prăbușit un avion pe stadion.
Vă reamintesc, de la 18:50 la 19:30,
aveți un interviu la televiziune.
Zi de la 19:00 la 19:20.
- Să mergem. - Mersi, Dada, bravo.
Pe mai târziu!
Haideți!
E o problemă, am primit un e-mail ieri.
Pompierii nu aprobă niciun fel de artificii.
Afară, nu-s probleme.
E singurul punct negativ.
Pentru restul, am vorbit cu băieții cu luna,
au luna pe care ai folosit-o în video.
Cum se mișcă luna?
Patru cabluri subțiri care coboară.
Apoi, se mișcă prin public.
Am socotit, am cronometrat luna ieri.
- Sunt șase minute. - Îți dai seama?
Ai trei fire care coboară de la lună,
iar apoi, e exact ca atunci când erai mic
și vedeai tipii pe stradă făcând așa.
- Nu, nu fac așa! - Ești bolnav la cap!
Flo, nu schimbăm asta. De ce revii?
Pentru că nu-mi place.
Nu-mi place că băieții trag luna.
E târziu pentru cablu, zi-i.
E deja în curs de fabricație, deci…
Unde-l putem folosi?
- La Arena U? - La stadion. Arena U, adio.
Cred 10% în luna ta. Să vedem cum arată.
Aș fi făcut altceva, dar soluțiile mele nu merg.
- Bun, atunci. Asta e. - Bine.
CU O LUNĂ ÎNAINTEA CONCERTELOR DE PE STADIONUL TOULOUSE
Facem: „Scot katana…”
Când zicem „na”, explozie de confetti
din spatele scenei.
„Na” trebuie să explodeze în fața lumii fără motiv.
- Vrei să agresăm oamenii. - Exact. Atac de cord.
Să vă zic ce am primit de ziua mea?
De la familie și prieteni?
Vreți să vă zic? Gata?
Nimic.
Când erai mic,
i-am invitat pe toți prietenii tăi ca surpriză.
Nu erai mic. Aveai 16 sau 15 ani.
Erai îmbufnat în dormitor. Eram singur cu prietenii tăi.
- Urăsc surprizele! - A durat toată după-amiaza.
Oli n-a vrut să-și vadă prietenii.
Mi-a zis: „Nu vreau să-i văd!”
Și-apoi, se miră.
Bun, deci, la final, explozie. Implozie.
Termină, Flo, ce naiba. Nu fi așa azi.
Ideea e că vreau să fie acustic.
Tu ceri, noi facem. Nicio grijă.
Libes, cererile lui se centralizează prin mine.
Oli o ia razna, cu stadionul.
Odată, mi-a trimis un artist care cobora din plafon
și mi-a zis: „De ce nu, în timpul show-ului?”
Fir-ar, ce energie!
CLÉMENT LIBES REGIZOR MUZICAL
Ce energie contraproductivă dintr-o parte în cealaltă!
Amândoi sunteți la fel de obositori,
dar din motive diferite.
- Când e La Dynamo? - Mâine.
Mi-a ajuns, băieți,
vreau să termin cu Bigflo & Oli.
Ce ai? Suntem aici de abia zece minute.
Sincer, nu glumesc.
Nu?
Ce atmosferă de rahat!
Asta e. Poți să tai.
Taie, pe bune.
Nu vreau să mai repet vreodată așa.
Nu-mi place. Trebuie să repeți chiar tu cu muzicienii.
Ori mă distrez la repetiții, ori nu vin.
E simplu. Nu vin. Ascultă:
nu mai vin la repetiții dacă e așa. Niciodată.
E obositor. Tot timpul, doar glume.
Ești super stresat ca de obicei înaintea evenimentelor mari
și dai găuri în barcă
în loc s-o mâni înainte.
Ești stresat și vrei să-i iei pe toți cu tine.
Dar vorbesc de tine acum.
La întâlniri, te porți infantil.
Zici: „Fir-ar, nu merge!”
E o prostie să faci așa.
ACASĂ LA OLI
Salut, ești bine?
- JB. - Jimmy.
Ce comandăm? Sushi?
Léo? Julien?
- Duminică? - Duminică? Duminică…
- Su! Su! - Shi! Shi!
Tequila!
Arde!
Mă sună Oli.
Puștiul ăsta, dă-mi pace!
Sună peste tot. Nu pot să-l refuz.
Doar în Liga Campionilor…
Mi-a scris Flo. Cică:
„Vreau să colaborez singur cu 7 JAWS.
Îmi prinde bine să fac colaborări solo, ca tipul de la PNL.” Bine.
Te poate elibera și pe tine.
- Ia-o ca pe o oportunitate. - E ciudat.
Deci vrea să facă muzică fără mine.
Unu, doi, trei, du-te!
Ai grijă la frâne!
Direct pe pavaj!
Du-te!
E un start super.
Bagă viteză!
Ai reușit! Oprește-te!
Ai intrat în bancă!
- Poți să-mi împlinești visul? - Ce e?
- Improvizăm împreună? - Bagă.
- E ca lumea! - E mic…
Ce faci?
- Nu te schimba! - Mulțumesc, băieți.
- Nu te schimba! Te iubim! - Mulțumesc.
Părul tău!
Dacă merg la Paris la anul,
e că nu vă mai am decât pe voi doi la Toulouse.
E Oli, totuși.
Dar Oli mă va urma până la moarte.
Ar veni și-n Timbuktu.
- Ești bine? - Da, grozav.
Ești bine, frate?
Prieteni, în seara asta, revenim pe scena debutului nostru.
- O nebunie. - Aici a început totul.
Rap Contenders, primele concerte, acum șase, șapte ani, la Dynamo.
Înainte de 30.000, aveam 300.
Am prins soare ieri. Mă simt excelent.
Salută-l pe Suétone!
- Suétone? - Da.
Mereu mă îmbrățișez cu Suétone.
Am dormit împreună.
- Ce? - Ne-am culcat.
Da, așa e.
Țin minte prima dată, la Dynamo,
așa greu era s-aduci public
încât am distribuit fluturași în liceu.
Mi-am forțat colegii să meargă.
Lui Oli i-a venit ideea după-amiază.
Voia să cântăm primul nostru cântec.
Primul cântec.
Mulțumim, asta e tot.
La Dynamo…
- Ți-a plăcut, mamă? - La nebunie!
PATRICIA MAMA
Mi-a plăcut la nebunie!
E excelent!
E minunat să te bucuri atât de mult.
- Ți-a făcut bine? - Da, serios.
E bine c-am făcut-o înainte de stadioane, prinde bine.
Te ajută să te limpezești.
Am fost în cluburi ieri,
am dormit în chiloți, transpirat, singur, fără gagică.
Va fi mult stres.
- Îmi pare bine! - Ce faci, frate?
- Cum vă simțiți? Care e treaba? - Sunt stresat să te întâlnesc.
- Îmi face mare plăcere. - Mulțumesc.
Sunt cu Bigflo & Oli în clădire!
Facem concerte mari.
Uite un filmuleț să dovedim că nu suntem mincinoși…
Bun așa.
Ce nebunie!
- E tare de tot. - Mersi, da.
N-aveți nevoie de ajutorul meu!
Ideea e că facem…
- Stadioane. - Stadioane, anul ăsta.
Clipul va fi difuzat pe YouTube,
dar și în concerte.
În prezentare.
- Dacă ești gata, putem pleca. - Da!
WAWAD PRIETEN DIN COPILĂRIE ȘI BEATBOXER
- Da, asta încerci să faci! - Da.
E un actor grozav!
Sunt bine, mulțumesc.
Și tu?
- Uite cum mă uit la Flo. - Nu e corect!
De gen: „O să-mi țin gura.” Uite!
Dă-i de la cap.
Mă uit la Flo, nu la Will. Ce lipsă de respect!
- Cine-s oaspeții? - Deschamps, Drucker, Jamel,
Gad, McFly și Carlito, Zebda, Michel Sarran.
- Dezamăgit? - Nu.
Prinde-l, și concertul are succes.
Prinde-o fără să verși apă,
și ambele concerte au succes.
Prinde-l pe ăsta de lamă fără să te tai,
și ambele au succes.
Aruncă-l!
Mergem?
Cred că putem pleca.
Flo, am o alergie. Aceeași.
Dimineață era să chem ambulanța, nu puteam să respir.
Uită-te la ochii mei. Doar mă cunoști.
M-am săturat.
- Uită-te la ochii mei! - M-am săturat de tine!
Nu știu, nu e nimic!
Niciun gram, nimic.
Nu te îmbolnăvești niciodată. Nu e nimic.
CU ZECE ZILE ÎNAINTEA CONCERTELOR DE PE STADIONUL TOULOUSE
Nu vreau nimic, doar lumina pe mine.
Atunci, zic: „Je me contente pas” și de la cap.
Vom sta în fața întrerupătorului…
Ești întrerupătorul. Așa.
Facem…
Cinci,
patru, trei, doi, unu…
Și atunci…
Poftim!
Vrei să termini cu un bas tare?
- Nu e nevoie. - Bine!
La sfârșitul lui „Sur la Lune”, ca să-i trezim,
- …punem… - Artificiile să coboare?
Exact. De sus, să plouă cu steluțe.
Chestia asta… E inutilă în timpul artificiilor.
Ăsta, pentru mine, e finalul de mâine.
„Mulțumesc, asta a fost tot!”
Motivați-vă, băieți. E stadionul, zâmbiți!
Minus zece zile.
Stresul crește.
Nu avem de ales, oricum.
BIGFLO & OLI CÂNTĂ PE DOUĂ STADIOANE! MAI 2019
Toulouse!
Minus nouă zile.
MAGAZIN TEMPORAR
Dacă merge bine show-ul, nu plouă
și-s mulțumiți toți, e un miracol.
Sunt ani de când visăm la asta,
așa că n-am început de la zero într-o cameră:
„Gata, facem un show, am dat de naiba.”
Mai că abia aștept să se termine.
Abia aștept să fiu acolo.
Nu putem rata. O facem de două ori.
Nu poți spune c-a trecut repede.
- Legendar. - Dacă e atmosfera nasoală?
Va fi cel mai reușit show cu cea mai mișto atmosferă.
Flo, bate palma! Nouă zile.
E lung…
…a planificat artificiile.
Cu toții! Hei!
Acolo, publicul va fi obosit…
Sam, ce simți pentru vineri?
Nu e nimic…
Mă gândeam…
Hai, o poză cu echipa.
E imposibil.
…închiriază un camion.
Hei!
Da!
24 DE ORE ÎNAINTEA CONCERTELOR DE LA TOULOUSE
O să plouă torențial vineri.
Apropo de ghinion, mai rău nu se poate.
Da.
Trei litri pe oră,
zic nenorociții ăștia.
Știi ce-nseamnă trei litri pe oră?
Nu cred că o să plouă.
Uită-te la harta Franței. E incredibil!
E legendar.
„E frumos în toată Franța. Mă rog, nu în toată…
Un sătuc rezistă împotriva soarelui
ca să spulbere visul a doi tineri localnici:
Toulouse.”
Nu va ploua.
Nu la Toulouse.
Nu în cele două zile…
așteptăm de 23 de ani.
Tot ce am făcut pentru a forța mâna destinului.
Mereu a fost așa oricum.
Acum suntem în spațiu-timp și…
Așa și tipii cică: „Trec pe lângă noi!”
Tipii de la casele de discuri: „Dar rețineți-i!”
- Haideți, toți ! - Parașută? Nu s-a mai făcut așa ceva.
Nu e normal, băieți.
E imposibil să fie normal.
Astea-s mașinile de ceață. E…
MAX CADILLON REGIZOR DE SCENĂ
…mult să umpli stadionul.
La sfârșit, vreau puțină lumină, apoi întuneric,
cât timp se instalează Flo.
Luna e superbă și intervalul la fel.
Bravo tuturor!
Mulțumim mult.
Sâmbătă, vor fi 17.000 de oameni pe gazon.
Se vor strivi. Îi cunosc. N-o să fie nimeni în spate.
Ești mulțumit de decor?
- E frumos. - E frumos, nu?
Asta o să văd. Stați în mijloc.
La naiba!
El va închide ușa.
- „Gata, mă car!” - Ciao!
- E ciudat. - O nebunie.
Nu am cuvinte.
Pe scurt. Fericire, iubire,
ne vom bucura de aceste două zile și vom munci. Sus paharul!
- Trăiască stadionul Toulouse! - Da!
„Cunoști Broadway-ul?”
Totul a început cu propoziția asta.
Da!
- Sunteți bine? Stresați? - Puțin.
Stau în față.
- Mersi, familie. - Îmi dai o dedicație?
Da, hai.
Pentru soție.
- Cum o cheamă? - Leila.
Bună, Leila, suntem în direct cu soțul. Lucrează bine.
Mâine, pe stadion.
Știu!
Două zile. Sunt stresat.
Mă culc, să prind putere.
De ce te simți stresat?
Vrem să meargă totul bine.
Sunt mulți oameni!
Dacă nu te simți stresat, nu e bine.
Ciao, pe curând!
- Baftă! - Mersi!
- Un selfie? Fiică-mea te adoră. - Hai.
CAVALER AL ORDINULUI ARTELOR ȘI LITERELOR
McFly și Carlito, răspundeți, vă rog.
Un lucru doar. Cu pozele, arată impresionant, o nebunie.
Frate, o să fie dileală. Ascultă, au emis…
o alertă meteo portocalie pentru mâine.
Sunt niveluri pe culori,
de la albastru la roșu, roșu fiind nivelul maxim.
Chiar înainte de roșu, e portocaliu.
Ești bine, nu prea stresat? Un pic, nu?
Da, un pic, dar mai mult pentru lucruri
ca vremea,
pe care nu le pot controla.
Da, bine.
Hai, odihnește-te.
Ben?
Mâine, vino la magazin, ia ce vrei.
Cu plăcere.
Dar fii blând, că oamenii-s timizi.
Sincer, îmi plac unele modele.
Pe altele nu le-aș purta. Mă știi.
Ăsta?
Nu l-aș purta, frate.
Eu l-am desenat!
E momentul meu cu jocurile video.
Uneori, îmi spun
că fac treaba asta ca să mă pot relaxa așa.
Sunt promisiuni din copilărie
care îți ghidează viața de adult.
E…
seara dinaintea celui mai important moment din viața mea.
Sincer.
Parcă s-ar fi oprit timpul. Nu mai auzi nimic,
ești într-un sas.
Cel mai mare vis al nostru
e doar o seară frumoasă pentru unii. Pune lucrurile în perspectivă.
Când începi un proiect mare,
toată lumea și toate energiile te trag în jos.
E partea cea mai grea.
Parcă facem ceva ce nu era menit să existe.
O spaimă mare e că nu va veni nimeni.
Știu că e o prostie, dar am asta de când eram mic.
Mă tem… Îi spuneam lui Flo, poate nu vine lumea
dacă pare că stă să plouă.
Poate n-au să iasă din casă.
Îmi amintesc un concert unde erau patru persoane.
Fiindcă nu era nimeni, la sfârșitul concertului am plâns.
Teama de lucrurile care nu țin de minte, o problemă tehnică,
că ecranul n-o să pornească…
Asta-mi închipui. Altfel, suntem gata.
Începe să mi se pară că visez.
Ușor, mă simt ușor.
Ciudat, nu mă mai simt așa de stresat.
Nu mi-a mai fost așa de rău înaintea unui concert.
E o nebunie că nu ești stresat.
Bifez ceva important de pe lista mea.
E ciudat. Trebuie să iau o foaie nouă
să încep altă listă.
Împlinindu-ți un vis, îl ucizi.
VIS
Asta e partea tristă.
Ce faci pe urmă?
ZIUA Z PRIMUL CONCERT PE STADION
Frații mei, e Ziua Z,
azi, mâine, acasă la Toulouse.
Abia aștept să vă văd mâine!
Voiam doar să vă urez baftă.
Vă trimit toată puterea și forța mea,
sigur va fi bestial.
De la atâta bas s-a fisurat o clădire de lângă stadion.
Noroc că nu plouă prea tare.
E ca în Bretagne.
Nu e cale de întoarcere.
E bine, nu plouă îngrozitor.
E mai bine decât dimineață.
Dimineață a fost cel mai rău.
Acum e bine.
La marile concerte plouă. Și la Prince.
La marile concerte plouă,
dar oricum e nasol.
Ce drăguț!
Au închis podul pentru noi.
Ce mai faceți, fraților?
Sunteți bine?
Măcar nu e frig.
- Ești bine? - Da, tu?
Voi faceți asta? E Woodstock? Faceți un Woodstock?
Mă bucur că sunteți aici, zău.
Vă odihniți puțin înainte?
Nu, de-acum e doar stres.
N-am mai fost așa de stresat. Am avut un coșmar,
eram în vestiar, am auzit muzica de prezentare,
am dat fuga pe-un hol
și, normal, holul e nesfârșit.
- Și… - Ești dezbrăcat!
E clipa în care trebuie să fiu pe scenă cu lumina
și nu-s acolo.
Toată lumea e dezamăgită, e-un iad… M-a trezit, pe bune!
Plouă și aici…
Cel mai mare stres din viața mea.
Sper că profiți de vacanță Cum trebuie
Nu te pot uita Mi se spune Bigflo
Mă bucur de pauză Gândindu-mă la altceva
Dar mi-e dor de studio Sunt un dependent fără doză
Auzi vacarmul?
E multă lume afară?
Mă tem că fosa poate să pară goală
fiindcă nu s-au dat toate biletele.
Diferența dintre cele două date e de 6.000 de persoane.
Nu se vede.
Mai sunt oameni afară sau nu, sincer?
Oli, încetează!
Stresul se-adună!
Simt că mă-ncing.
Gata, plecăm!
Haideți, băieți!
Haideți!
Hai.
Hai, băieți! Concentrați-vă! Ne place!
E prea mare presiunea!
Auzi, ascultă-mă,
să dea sunetul tare.
Sunetul publicului.
Mereu aici, mereu pregătit, mereu prezent, mereu zâmbitor!
- Gata? - Gata.
Prieteni!
Am 70 de ani, sunt într-un balansoar:
„Nepoate, am cântat pe stadion.”
Concentrați-vă, hai!
- Cum a fost pentru tine? - Bine, dar…
Cred c-au fost probleme cu sunetul.
- Vorbeam cu Max. - Oamenii nu-s…
Sunt fericiți, dar nu-s…
- Sunt foarte fericit. - A fost incredibil!
- La început, am văzut că erai stresat! - Da.
Am forțat și lumea…
Pentru mine, e magic.
Oli a înotat. N-ai văzut?
Capsula microfonului a luat apă.
N-a fost bun sunetul. Oamenii erau euforici,
- …dar îi lipsea… - Și artificiile n-au mers!
Nu s-au gândit s-adauge un microfon… Toți erau panicați în spate.
Dar, serios, medicamente și somn.
A DOUA ZI AL DOILEA CONCERT PE STADION
Stadion tuluzan fericit, fraților!
- E superb! - E greu!
E un mic cadou?
- Mamă! - Chiar îmi place.
Sunt super, frate.
Citez din Dépêche du Midi:
„Bigflo & Oli, triumf la stadion.”
Sună de parcă…
Nu-l mutilați înainte de show!
Sunt pe hol.
Vreun sfat?
S-au încins!
Mereu aici, mereu pregătit, mereu prezent, mereu zâmbitor!
- Gata! - Să mergem!
- Fii tare, frate. Distrează-te! - Da.
Cinci, patru, trei,
doi, unu!
Puneți suflet!
Toată lumea!
Mai tare!
Ce?
Doar stadionul!
Singuri!
Până în spate!
Cine nu sare nu e din Toulouse!
Toulouse, asta a fost tot!
Haide!
Ce show!
NICOLAS RAYMOND MANAGER BIGFLO & OLI
Am făcut imposibilul. Am reușit.
Mulțumesc tuturor!
Oli!
Mă duc la odihnă. Vă pup!
Poți semna asta pentru tata, te rog?
Bine, repede.
Am ajuns departe.
Bravo, sunt mândru.
Libes, bravo, frate! Îți datorăm o bucată din cariera noastră.
Oamenii au fost tari.
O nebunie. Ovația…
SAMUEL CAPUS PRODUCĂTORUL TURNEULUI
Ne-a găsit pe stradă, ticălosul.
- Gurile rele? Să le ia dracu'! - Gurile rele? Să le ia dracu'!
Rahat!
Era întuneric, voiam aer curat.
- Nu are emoții. - Ba am, am fost mișcat, haide.
Am fost. Am încercat să n-o arăt.
Dar nu mai am energie. Am dat totul.
- Sunt decedat. - Vrei niște apă?
Oli, îți sângerează degetul.
Da.
Am bătut din picior. Am spart pe jos.
Așa…
- Pe ăsta-l păstrez! - Da!
- Bravo! - Mulțumesc, mamă.
A fost o nebunie.
Bun, acum putem să murim.
Prieteni, vă rog. Am cadourile pentru ziua lui Oli.
Cadouri!
Ăsta e de la Universal.
Nu e rău.
Știți că îl iubesc pe Harry.
Nu e singurul cadou!
Agenda Harry Potter oficială.
- Nu e singurul cadou! - Din fericire.
Băieți, ce credeați?
Credeați că astea-s cadourile lui?
Îți place Keith Haring?
Sunt șocat.
- Mulțumesc mult! - Ropote de aplauze!
- Cel mai bun cadou. - Mai tare!
Te sun eu.
Îți fur telefonul.
S-a dus discreția…
Da!
Astă-seară, am înțeles că sunteți vedete.
Încă nu știam.
Adică, sunteți vedete!
Zgomotul ăla!
Caniculă, să ți-o trag!
Toată lumea!
Caniculă, să ți-o trag!
Faceți-o pe scenă.
Caniculă
Să ți-o trag!
Caniculă, să ți-o trag!
Nu veniți diseară?
- Nu. - De ce?
N-am reușit.
N-ați prins bilete?
- Nu. - Vreți să veniți?
- Da. - Vă invit eu.
- Mergeți la poarta aia. - Mulțumim!
Distracție plăcută la concert!
- Mersi. - Cu plăcere.
Le arăți unde e în fosă?
Doar un colț corespunde cu cardul, da?
Da!
O să țin colțul cardului tău.
Ridică-te!
- Uită-te în buzunar acum. - Nu!
Stai!
Înapoi!
„Lăsați-mă-n pace!”
- Pleci imediat? - Nu, mâine.
Avioanele private-s o nebunie. Am plecat din Toulouse la 19:00.
Am venit pentru concert, plecăm mâine la 14:00.
Apoi, avem un show la Lyon.
Revenim la Toulouse la 02:00.
Știu cum o cheamă. O să-mi amintesc.
Ieșea cu o fată într-a 11-a.
Pa, toată lumea!
Pa, frate, drum bun!
- Pa, băieți! - Drum bun!
Să mergem!
CU DOUĂ LUNI ÎNAINTEA CONCERTULUI DE LA DÉFENSE, PARIS
- Sam! Ești bine, frate? - Da, super.
- Tu? - A fost bine-n vacanță?
Luăm pauză un an și jumătate.
E adevărat.
Glumești.
Pentru prima oară, jur că ne vom ține de cuvânt.
Va fi ciudat, dar se întâmplă.
Ții minte pauza imensă dintre cele două albume?
A durat două săptămâni!
Serios, se întâmplă. Nu glumesc.
Super.
Ne va face bine. Am scos „Promesses”, lumii îi place,
dar nu mai e…
Am lansat multe. E supraconsum.
Trebuie să facem un pas înapoi.
Promo Canada, ne trebuie un clip.
Pentru Centre Bell.
Apropo, Centre Bell merge bine. Avem șase.
E o nebunie. 6.300.
Bine. New York?
Bugetul de la New York cred că va fi un dezastru.
Am pomenit Nouméa într-un cântec.
Nu ne-am întors de atunci.
Să mergem. Va fi o vacanță.
- Deci, decembrie? - E un da?
- Da. - Să mergem.
Desigur, biletele sunt mult prea scumpe.
Biletele din Noua Caledonie sunt prea scumpe.
Cincizeci în fosă?
Nu dă nimeni 50 € pe fosă.
Patru copii. Nu vor plăti 200 €.
Vă rog să comparați prețurile.
Aflați ce prețuri erau folosite în trecut.
Bugetul pentru „Noaptea solidară” pe Zénith?
Tehnica și logistica le putem tăia.
Și partenerii sunt scutiți de taxe.
Le poți spune că toți participanții
vor primi o reclamă și o reprezentare în povestea noastră.
Ajungem la 250 și adăugăm din buzunar.
Aș vrea să ies
cu o cifră atrăgătoare.
„Bigflo & Oli și invitații lor, Noaptea solidară.” Gata!
Azi e o zi mare.
Suntem la Universal
și tatăl nostru semnează.
- Tată, ești mulțumit? - Sunt mișcat.
- Mișcat? - Mișcat.
Minunat!
- Bun venit! - Mulțumesc mult.
Orice e posibil, cum ar spune Bigflo & Oli.
Golf TDI, model R-line.
Nene, fii atent aici!
Culoarea, gri…
Cenușiu? Care-i culoarea?
E un alb-gri.
Arată altfel la soare. E o culoare frumoasă.
Dar e… Credeam că e… Ce face?
Vezi mașina aia? E mașina ta, e bine?
Pe bune?
Du-te să-ți vezi mașina!
Stai așa.
Sunt șocat, pe bune?
- Ne-am ținut promisiunea. - De ce?
Ți-am promis acum zece ani cadou o mașină.
E frumoasă, până și jantele!
Băieți.
Mulțumesc, băieți. Sunteți nebuni.
Le datorez mult ăstora, zău!
Îi datorăm mult ăstuia, zău!
Ne datorăm mult.
Am un Golf, ce bine!
FINALA TOP 14 STADIONUL TULUZAN - CLERMONT FERRAND
STADIONUL TULUZAN E CAMPION PENTRU PRIMA DATĂ ÎN OPT ANI
Suntem campionii!
Uite ce debandadă!
Mulțumim, asta e tot. Suntem Bigflo & Oli!
Mulțumim mult!
Toulouse, fă gălăgie!
Închipuie-ți… Flo!
Dă-l mai încet. Textul pentru piesa asta…
Ascultă, e bun, dar e altceva. Nu e…
E…
E clasică tema pe care-am găsit-o.
Bine.
Mă mișcă, plâng.
- De ce n-am lansat-o? - Plâng!
De ce n-am lansat-o, Flo?
- De ce? - Trebuie așteptat momentul potrivit.
Stai că vin!
Ne-ar fi îmbătrânit.
Da, pentru întoarcere!
NEW YORK SEPTEMBRIE 2019
New York,
oraș tentacular,
oraș secular,
mii de bijuterii strălucind.
Nu uita că, în orice moment,
putem să stingem lumina.
Jur că mă bucur să mă întorc,
că a fost un succes și totul a mers bine.
A mers conform planului.
Nu te preface că ai plănuit. E imposibil.
Am vrut să cântăm pe Zénith, dar pe stadioane?
Patruzeci de mii de oameni la Toulouse… Alți 40.000 la Paris.
- E enorm. - Unde suntem acum?
Paris, Toulouse, New York, am uitat.
Suntem la New York!
LYOR COHEN DIRECTOR YOUTUBE MUSIC
De ce ai venit pentru artiști mici ca noi?
- Sunteți artiști mari. - În Franța.
Aici suntem zero.
Suntem în industria mondială. Nu doar franceză…
Nu ne dezbina! Unește-ne, dragule!
Ce face șeful de la YouTube aici?
Sunt șocat. Ce caută aici?
- Nu înțeleg. - Sunt șocat, sincer.
A venit șeful.
O facem mai mult pentru fanii care au venit aici
decât pentru șef.
- Știi. - E adevărat.
Totul pentru oameni.
SUA!
Hai, băieți, zâmbiți!
New York, te simți bine?
Da!
Am fost pe Zénith, la Toulouse,
pe Arena, vă urmărim peste tot!
- Englezoaică? - Americancă, da.
- De unde? - Din Brooklyn!
V-am văzut pe The Voice.
V-am văzut pe The Voice. Da! Mi-a plăcut!
Poftim.
E din Mexic. Trăiește aici.
A învățat franceza din versurile noastre. Tare!
- Super! - Mersi frumos.
E din Maine.
- Mersi. - Mersi mult.
Trebuie să semnezi…
L AU CARRÉ RAPPER
…fiecare pagină
și sunt trei exemplare.
Poftim!
Merită aplauze.
Șampanie fără alcool.
- Nu bei alcool, nu? - Da.
Încă un rapper enervant ca noi.
Nu…
Bun venit. Vom munci mult.
Acum, e oficial meseria ta,
să fii rapper, artist.
E punctul de plecare pentru L au Carré.
Trebuie să pui osul la treabă zi de zi. Adică…
Zi de zi, m-ai înțeles.
Dacă nu merge, măcar ne-a plăcut.
Nu, dar e…
Aș fi mândru să inspir
alți artiști tineri, alți întreprinzători tineri din Toulouse.
Mulțumesc pentru premiu!
Facem unu, doi, trei!
Unu, doi, trei. Da!
Mai cerem unul în două săptămâni!
Poftim! Ăsta-i jocul, frate.
N-am fost insultat în Toulouse,
de gen „milionar pe trotinetă”.
N-am auzit niciodată asemenea critici.
- M-a insultat unul la Toulouse. - Da.
Mi-a zis: „Ești un milionar pe trotinetă, ticălosule.”
La naiba!
- Insulta asta nu are nicio logică. - Da.
În loc de „ticălosule”, trebuia să spună: „E grozav!”
Cred că era vorba de resentimente.
Ce vrea să…
„Nu te mai purta ca…” Nu știu ce-a vrut să zică.
Oricum, e un idiot.
Salut, suntem Bigflo & Oli!
În direct de la NRJ Music Awards.
Mersi, fraților!
Unul din voi va veni cu noi la NMA
și ne va însoți peste tot.
- Stresat? - Da, puțin.
CORALIE CÂȘTIGĂTOARE NRJ
Mă stresează emisiunile astea.
Cel mai greu e să te trezești mental.
Hai, Coco!
- Te urmăresc, Dumnezeule! - Nu trebuie să faci nimic.
Bigflo & Oli diseară!
Puțin mai repede, vă rog.
Bigflo & Oli.
Mai e nevoie să-i prezint?
Disc de platină în 2015…
Triplu disc de platină, 2017.
Da!
De vreme ce sunteți frați…
Frații se tot ciondănesc.
E simplu sau complicat să lucrezi în familie?
Câteva poze!
Atenție!
Cei mai mari artiști și cele mai mari hituri sunt la NRJ!
- Terminăm după asta. - Videoclipul anului!
„Promesses”!
Am pierdut legătura cu mulți amici. Nu am timp.
- Facem cu toți. E târziu. - Doar poze.
- Cum e viața voastră? - De vis.
- Mersi de invitație. - Mersi c-ați venit.
Pierdem. Nu, câștigăm.
N-am spus asta! Sunt demenți.
Au inventat un interviu.
- Vreau vacanță. - E ultimul efort.
Mamă, ce crezi despre quebecoasi?
Incredibil!
- Mersi. - Mersi.
Un show în arena La Défense din Paris,
cea mai mare sală din Europa.
CU O ZI ÎNAINTEA CONCERTULUI DE LA ARENA LA DÉFENSE, PARIS
A mers foarte bine, sincer.
A fost o seară lungă.
La naiba, uite!
- Oamenii aberează. - Își imaginează lucruri.
Își închipuie că există homar, oameni râzând…
șampanie…
Nu-și dau seama că ești contracronometru, că ai un program nebunesc…
E prea de tot!
Mă bucur că spui asta.
E muncă. Din afară, nu-și dau seama.
- Nu-și dau seama. - Ăsta e și scopul.
E incredibil totul după NRJ, sunt șocată.
Fosa nu e așa de mare,
față de stadion.
O întrebare: planurile pentru 2020, vă rog.
Pe 2020, avem planuri până la începutul lui martie.
Începând cu martie, stăm pe loc.
- N-avem nicio idee. - Bun.
E o dorință personală?
Ți-a ajuns?
- Fratele meu are nevoie de asta. E vital. - Vrei să pleci…
Mental, glumește tot timpul,
dar nu îi e bine.
Dar tu ai altă viață!
- Nu e doar muzica! - Nu suport. M-am săturat.
Flo are nevoie de-o pauză.
Muncim non-stop de șase ani.
Eu sunt fratele mai mare și planific totul
încă din liceu.
Aveam un plan în cap,
mă gândeam la toate dinainte…
Îți trebuie odihnă.
Sunt la capătul planului. A mers super, dar ce urmează?
- Aș putea continua. Nu știu unde să merg. - Bine.
Ești gata? Unu, doi…
- Trei. - E o glumă.
AM CÂNTAT PE ARENA U PRIETENII MI-AU DĂRUIT ĂSTA
Tare! Cine l-a făcut? Igor?
Mersi, băieți!
- Bună! - Bună, Jeremy, ce mai faci? Ești bine?
- Ești bine, totul e în regulă? - Da.
Am cântat pe stadion, sunt mai bucuros.
Abia aștept să merg. E cel mai rău moment.
Ultimele 40 de minute…
Chiar înainte.
Am încălzit sala!
- A mers bine? - Erau exaltați!
- S-au bucurat să te vadă. - Începe să se umple?
Plecăm în șapte minute.
- Pe care-l porți pe scenă? - Voi purta Vis'.
SMS de la Pierre-Gilles: „Lumea e încinsă.”
- Parisul e mereu stresant. - E capitala.
Să mergem!
Cinci, patru, trei…
Doi, unu…
O să vă zic adevărul,
la început, mi-am zis
că mă voi gândi la cei care n-au crezut în noi.
Dar, nu!
Mă voi gândi la cei care au crezut, la familie!
Toate mâinile în aer!
Mulțumim, asta e tot. Suntem Bigflo & Oli!
Poftim, bea puțină apă.
A fost distracție mare.
Greu show.
Dar a fost minunat. Era…
- Oamenii erau… - Sala era imensă!
Oamenii erau drăguți și fericiți.
Era mai mult sunet în jur, dar toți erau atenți.
Mă gândeam că, după Bercy,
nu voi fi mișcat, dar am trăit cele mai mari emoții.
Pot să-ți zic c-am plâns pentru prima dată.
- Când? - Înainte să intrăm.
- Și după, mă cunoști. - Sunt… La naiba!
Am accelerat la maximum… Am ars.
- Fizic, am fost… - Mi-am sucit mâna.
A fost o nebunie.
Am urcat pe scenă. Mereu, de când eram mic…
Mama. O văd la 400 de kilometri.
Pe mama. Imediat.
Daniel Auteuil e aici.
Stai așa.
Daniel Auteuil e aici. Super!
Stai puțin.
M-ai făcut să plâng de zece ori.
M-ai făcut să râd. Să dansez.
M-ai introdus în mileniul trei.
Adică, cunosc rapul grație lui,
dar acum îl ador.
- Asta e. - Mersi mult!
- Și odihnește-te. - O să încerc.
- Pa, mulțumesc! - Pa!
Am văzut patru țestoase
și una așa de mare era!
Vom vedea rechini mici în fața voastră.
Îl trimitem pe Bobby, fiindcă e un rechin-tigru aici.
Sângerez.
Toată lumea odată cu mine!
Hei!
Săriți!
Doi ani fără un spectacol, prefer să mor.
Ia-o ca pe-o renaștere.
- Nu e renaștere. - Ba da, va fi o renaștere.
Doi ani fără spectacol?
Ultima dată când ai spus asta, am făcut două stadioane, Arena U.
- Nu ne crede. - Serios, vă zic.
Voi fi la toate festivalurile, invitat de Tryo, voi face rap.
Singur, da.
Acum iau pauză, pentru că…
suntem obligați. Adică, sunt obligat.
Am înțeles.
La naiba, va fi greu.
Primul an din viața mea fără un show
cel puțin de când aveam 13 ani.
Vei fi șocat. Va fi o pauză mai lungă.
Doar cu proiectele voastre,
fie cu casa de discuri, filmografie sau altele,
toate astea vor dura deja.
Apoi, veți reveni în studio,
la album. Crede-mă,
veți vrea să fiți mai buni decât la albumele precedente.
- Da. - Nu te gândi că luați pauză
doar 12, 15 luni. Crede-mă.
Corect. Pauza va fi…
- Da. - Va fi ce va fi.
Exact.
Sigur lui Flo îi va lipsi mai mult decât crede.
Evident.
Fraților, mergem la festin.
Nu mișca!
- Poftim. - Mulțumesc.
- Poftă bună!
Seară plăcută!
- Mersi. - Hai, amice!
La Toulouse, nu pot să ies la un pahar, la restaurant…
Optzeci și șapte la sută din oameni îmi cer o poză.
Poftim, frate.
Când văd vedete, înseamnă „poză” pentru ei.
Nu a fost mereu cazul, fotografii.
- Mulțumesc. - Bine…
Gata, ultima.
Până și cei care nu ascultă piesele noastre
vor poze fiindcă suntem celebri.
E ceva cognitiv, social.
E celebru, poză.
Prea despici firul în patru.
Ba nu! Îmi invadează spațiul personal.
Vine la pachet cu meseria pe care am ales-o. Asta e.
Meseria mea e să fac cântece
și concerte, nu să mă pozez cu lumea.
Nu doar cântece,
căci n-am avea videoclipuri unde să ne vadă lumea.
Din păcate, ține puțin și de meserie.
A spus ceva
și sunt de acord cu el,
despre comportamentul oamenilor.
Dacă oamenii-s acolo… Stai la masă și mănânci.
Prefă-te că mănânci cu furculița.
„Scuze!” Poți suporta asta?
Da, am văzut asta adesea.
Sunt atât de uman, încât mă șochează să văd oamenii purtându-se așa.
Serios.
Dar, când vezi un peisaj frumos, un fel de mâncare, ceva frumos,
o mașină frumoasă,
instinctul generației noastre e să facă un selfie.
- Nu suntem mașină. - Ba da. Ești un simbol.
Lui Maradona,
dacă-l voi vedea, îi voi cere o poză
să i-o arăt tatei.
Da, dar vei fi atent la împrejurări.
Nu te duci dacă e la masă cu prietenii lui.
Părerea ta e foarte negativă.
Cred de asemenea
că trăim faze demențiale
- …și ăsta e reversul medaliei. - Nimeni nu neagă asta.
Tu, când te scoli dimineața, ești cu energia aici.
Ca s-o golești, frate,
îți trebuie o zi lungă!
Eu, când mă scol, am energia scăzută.
- Simt că e un lucru sensibil pentru tine. - Bineînțeles!
Sunt obosit.
Mișcă!
Aș vrea să mă filmezi.
Pe urmă. Te-am filmat adineauri.
- Atenție! - Nu, nu m-ai filmat.
Filmează-mă!
Am sentimentul
că mi-am pierdut reperele, că sunt într-o mașină,
într-o rachetă care merge cu o mie pe oră.
E era poveștilor. Poveștile stau 24 de ore pe Instagram.
E simbolic.
Povestea îți dispare după 24 de ore și dispari cu ea.
Oamenii se tem să dispară.
Pe rețelele sociale, suntem înconjurați
de un munte de notificări.
La început, am promis că răspundem tuturor.
Îmi amintesc, cu Flo,
făceam cu rândul pe pagina noastră de Facebook,
dar te simți mărunt în fața puterii acelui număr.
Când a devenit prea mult, am fost depășiți.
Subiectele au devenit mai dificile.
A trebuit să închidem ușa ușor.
Vin oameni și-mi spun:
„Facem o poză? Ador ce faci!”
fără să salute, fac poza, pleacă zicând:
„Mersi, Oli!”
Sincer, mă lupt cu asta.
Uneori e tulburător căci întâlnești străini,
nu i-ai mai văzut, dar ei te cunosc,
îți știu cântecele, povestea…
E echivalentul a ore, chiar săptămâni de discuții ca să știi toate astea.
Asta e greu în viața de artist. Nu se oprește niciodată.
Lumea te vede mereu doar ca artist.
Limita e când te sună acasă, îți află adresa părinților,
încearcă să-ți intre în bula familială și personală.
Asta, pentru mine, ține de intimitate.
E un pericol de care mă apăr.
Spre deosebire de Oli, am probleme cu celebritatea,
pozele și restul,
dar, ciudat, nu când oamenii sunt fani.
Ciudat, cu cât sunt mai apropiați de noi și ne sunt fani,
cu atât sunt mai respectuoși
și știu cum să reacționeze.
Prea multe concerte, prea mult radio și televiziune,
prea mult din toate. Era visul nostru, dar prea mult vis
te face să vrei să revii la realitate.
- Bună! - E frumos aici!
O să veniți la concert?
Mersi, familie!
- Tahiti! - Va fi bomba!
Ce s-a întâmplat în partea aia?
S-a prăbușit fiindcă oamenii-s prea exaltați în Tahiti?
E un episod din Oglinda neagră.
La naiba, e prea mult.
- Sunteți bine? - Da!
Sigur. Ne place discreția.
Prieteni, câteva vorbe pentru cei cu care nu ne vom revedea.
O singură dragoste. Ne-am distrat.
Suntem norocoși.
Sincer, ne va fi dor.
Glumesc. Ne așteaptă Zénith!
Da!
Flo, un gin tonic la masa patru.
Pentru cine e celălalt gin tonic?
Vreau răspunsuri la întrebări!
Gin tonic, pentru cine?
Am două piña colada neatinse.
CU ZECE ZILE ÎNAINTEA ULTIMULUI TURNEU
Primul e super.
Al doilea.
Ai făcut un video de ziua mea acum vreo zece ani.
M-a emoționat. Ți-am făcut și eu unul.
Bună, Flo, sunt Bob!
Sper că ești bine.
La mulți ani fericiți!
Ce mai urmează?
Ce-ai născocit?
Timpul trece repede.
Dar nu dacă îți păstrezi magia.
E și mai bine înconjurat de prietenii adevărați
și de cei care contează.
Am trecut să-ți dau o scrisoare.
La mulți ani, Flo al meu!
Așteptați!
Ce frate ai și tu!
Doar ca să știi!
Fratele tău a venit la Hogwarts să mă înregistreze.
Mă bucur să vă văd împreună.
Iar, la mulți ani!
Ce e asta?
La naiba, ce e?
A fost găsit în uzina unde lucra cu unchiul său.
Drake a scris chiar el așa?
Aș vrea să vă povestesc o amintire la care mă gândesc des.
Atunci m-a marcat și mă gândesc la ea mai în fiecare seară.
- Ce e, Jean-Pierre? - Nimic.
Voi citi acum. „AZF la Toulouse”.
Explozia!
Flo mă făcea să râd până la lacrimi încă de-atunci.
Explozia inimii mele
pentru Jeannine!
Nebunule!
Făcea spectacole, jocuri, de toate sub terenul acoperit,
iar eu mergeam cu grupul, râzând.
Îmi amintesc un scheci în care spunea: „Mi se rupe.
Cândva, voi intra într-un teatru
și-mi vor clama numele!”
Era o glumă.
Mi-am zis: „E foarte amuzant. Poate că are dreptate.”
De la prietenii și familia ta, te iubim. La mulți ani!
Închide ochii și pune-ți o dorință.
Te rog, fă-o să dureze.
Haide, prieteni, să mergem.
CU O ZI ÎNAINTEA TURNEULUI FINAL
Credeam că ni se va face bagajul când vom fi celebri.
Mă gândeam că…
Că va fi o lume în care vom fi serviți.
Viața de artist nu e ușoară.
E ultima mea valiză de turneu pentru un timp.
Revăd de câte ori am făcut-o.
Toate deplasările, concertele, amintirile.
N-aveam chef să fac valiza asta.
Gata.
Turneul înseamnă „ciao” pentru toți.
Ciao pentru toți înseamnă turneul.
Rolul meu e să am grijă să meargă totul bine mereu.
Sunt mii de spectatori,
douăzeci și șase de tone de echipament în mod Zénith,
optzeci de oameni pe drum,
peste 200 de mese pe zi pentru catering.
Când am început împreună,
pe drum, era un vehicul, o dubă galbenă.
Astăzi, șase semiremorci și patru autocare
ne cară tot echipamentul.
Ne trezim în jur de 06:30.
Punem camioanele în incintă
și le descărcăm.
Regizorul de scenă coordonează echipele
și montajul ca totul să fie gata la ora 13:00
pentru ca muzicienii, artiștii să poată repeta.
Ies cu Oli într-un minut.
Porțile se deschid la ora 18:00.
Mai sunt detalii de planificat,
s-avem grijă ca show-urile să înceapă la timp,
fie trupa din deschidere, fie Bigflo & Oli.
În timpul spectacolului,
sunt lângă scenă.
Ne uităm să fie totul bine.
De asemenea lansăm diverse acțiuni în timpul show-ului.
De exemplu, se deschide o ușă.
Trebuie să coordonăm toți profesioniștii
ca totul să se întâmple la timp.
Mă îngrijorez pentru public, nu pentru mine.
Sper să nu fie lungă.
Așteptarea înăuntru.
Bigflo & Oli!
Discul de platină!
Sunt tare răi și proști.
M-am bucurat din plin.
Nimeni…
Când n-o facem, atmosfera e nașpa.
Trebuie să tăiem. E prea lung.
Bravo!
Oli e dezgustat!
- Ante-antepenultimul. - N-are rost să spui asta.
Ante-antepenultimul!
În cinci minute după concert, începem demontarea
și dezasamblăm totul cât mai repede,
ca să încărcăm camioanele pentru data viitoare
și o luăm de la cap la ora 07:00.
A fost un super show.
Se teme acum,
e deprimat
și, la fiecare concert,
numără cât mai e până la ultimul.
- E antepenultimul. - Mâine e penultimul.
Ultima noapte în autocar.
Pe bune?
Fac asta ca să dureze ani în șir.
Cea mai mare greșeală, dacă vrei ca Bigflo & Oli să dureze,
e să continui așa.
Facem un album la sfârșitul anului,
oamenii obosesc, noi vindem mai puțin și toți se vor sătura.
O să mă bucur. Va fi tare.
Găsesc o fată, călătoresc, dar aștept turneul viitor.
Nu mă voi regăsi.
Poți trăi și fără Flo.
N-ai mai avut parte de asta de ani de zile.
Chiar dacă e fratele meu mai mic,
nu mai e problema mea.
Am făcut totul.
Are mulți prieteni, multe de făcut.
Pentru tine, e o realizare minunată,
e timpul să te relaxezi cu prietenii, să fii fericit.
Seamănă tot mai mult cu o vacanță. Hamac, hotel.
Pentru el, e doliu.
Acum mătur firimiturile, frate.
Mă bucur… să privesc publicul.
Aveți nevoie de spațiu.
De asta plec în Japonia o lună.
Rămân o lună în Japonia.
AJUNUL ULTIMULUI CONCERT UMANITAR
Avem o cameră de patru stele pentru patru inși.
- Cu o saltea în plus. - Doi oameni care dorm aici.
Am ajuns aici la ora 13:00.
El a ajuns la 22:30.
Am ajuns cu autocarul pe la 22:00.
Când e concertul?
- Mâine. - E în exact…
Aproximativ 19 ore.
Sincer, să campez aici pentru ultima dată…
Nu se poate mai bine!
- Nu se poate! - Venim de peste tot.
- Am fost la Lille, Bruxelles, Toulouse. - Paris.
Paris, peste tot.
Îi știu din 2014. Am crescut cu ei.
Când mă simțeam tristă, aveam muzica lor
în momente nu tocmai fericite,
așa că au făcut mereu parte din viața mea,
chiar dacă nu ne cunoaștem decât prin muzică.
Eu mă culc. Noapte bună!
Noapte bună!
NOAPTEA SOLIDARĂ
BIGFLO & OLI CONCERT DE SUFLET
PHILIPPE SITBON MANAGER
- Ești bine? - Da.
- E ultimul. - Știu.
Suntem în turneu de când ai semnat cu noi.
Azi-dimineață, mă gândeam: „Ultima trezire în autocar.”
Prieteni, am concertat la Zénith și Zénith.
Când un tort e bun, nu-i mai adaugi frișcă.
Devine grețos după un timp.
E bine să știi când să închizi robinetul…
ca să-l apreciezi și mai mult când îl redeschizi.
Mi-e greu să vorbesc. Îmi știți….
Mi-e greu. Muzica e viața mea.
Vă mulțumesc! Vă iubesc!
Datorită profitului,
am strâns 250.000 de euro.
Dar ne-am zis:
„Da, 250, nu, înțelegeți.
Nu e o sumă rotundă.”
Așa că, am pus bani de la noi.
Voi cumpărați biletele, de ce n-am pune și noi bani? E logic.
Așa că, am adăugat 250,
ajungând la o jumătate de milion pentru Secours populaire.
Știu că e grea pentru el
pauza pe care o vom lua,
dar vă pot promite un lucru.
Plecăm ca să revenim și mai puternici.
Faceți gălăgie pentru Oli!
„Celor care au fost la concertele noastre,
care au un album de-al nostru acasă,
care au urmărit acest documentar până acum…
Vă mulțumim, faceți parte din aventură.”
Subtitrarea: Andrei Albu