Downloaded from YTS.MX
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
UŽ BRZY!
Dnes debutuje po sedmi letech nová dívčí skupina společnosti YG.
Seznamte se s BLACKPINK!
O TŘI ROKY POZDĚJI
Přivítejte prosím BLACKPINK!
Ahoj, jsme BLACKPINK.
Naším dalším hostem je nejhranější korejská dívčí skupina všech dob.
Megapopulární K-popová skupina.
K-popová senzace BLACKPINK!
BLACKPINK se staly nejúspěšnější K-popovou dívčí skupinou.
Jsou také první K-popová dívčí skupina, která kdy vystoupila na Coachelle.
Poprvé živě v americké televizi s ní vystoupí BLACKPINK!
- BLACKPINK! - BLACKPINK!
Blahopřejeme BLACKPINK!
BLACKPINK! Gratuluju!
SOUL
ZAČÁTEK ROKU 2020
Mám hrozný hlad.
- Fakt? - Jo.
- Jedla jsem dnes něco? - Ne.
Existuje takový zákusek, něco jako croissant s indžolmi.
Nemáte rády indžolmi?
Vždyť je to mňamka.
Řekla Thajka.
Pokaždé když vyjde nové album, máme velkou radost.
Člověk si říká: „Hurá, konečně je venku další.“
Myslím, že jsme asi tak v půlce.
To jsme vlastně vždycky. Máme písničky,
jen je musíme nahrát.
Když vidíme, kolik lidí má rádo naši hudbu,
motivuje nás to, abychom zkoušely něco nového a jiného.
- Je čas něco nazpívat. - Jo.
Máme toho tolik co ukázat.
Podle mě jsme ještě neudělaly něco hodně holčičího.
Během průpravy jsme cvičily a zkoušely tolik různých věcí,
takže jde jen o to, kolik toho budeme moct ukázat
jako BLACKPINK.
Když říkám holčičího, mám na mysli něco jako…
Cože?
Proč je ta ozvěna tak silná?
Můžeš trochu ubrat?
Posuň to trochu dopředu.
Jsem jejich producent a skladatel.
Složil jsem a produkoval všechny písně, co zatím vyšly.
Už jsou to asi čtyři roky.
Nejdřív jsme na to šli stylem…
PRODUCENT/SKLADATEL
…singl – pecka – singl – hit.
Teď nám přijde, že je třeba být osobnější.
Vím, že fanoušci jsou naštvaní a chtějí víc hudby.
Máme tu toho hodně, ale pečlivě vybíráme, co půjde ven.
Ahoj!
Oppa, ty máš koženou bundu? Paráda!
Nedělejte, jako bych se dneska vyfikl.
Takhle se oblíkám pořád.
Měla jsem si zdřímnout.
Chce se ti spát? Plácnu tě.
Lepší, ne?
Takže, mám tu ten nový singl s Lady Gaga, co brzy vyjde.
Na tom jsme na konci roku tvrdě makali.
Jsou obrovsky populární a úspěšné.
Myslím, že to nikdo z nás nečekal.
Až si někdy říkám: „Bože můj,
jak tomu povyku dostojíme?“
„Sour Candy“.
Je to chytlavé.
Nenahrajeme znova některé části „Crazy Over You“?
Každá skupina má jiný kulturní původ, který z ní dělá to, čím je.
BLACKPINK jsou výjimečné a vyčnívají jeho kombinací.
Kdo myslí, že to vystřihne líp?
Rosé, chceš začít s intrem?
Rosé je korejská dívka, co vyrůstala v Austrálii.
Ve studiu vám klidně zůstane do šesti do rána.
Až se občas divím: „Páni. Ty jsi ještě tu?“
Tos fakt zabila.
Jisoo je rodilá Korejka a v Koreji i vyrůstala.
Je onni – nejstarší členka skupiny.
Umí si zachovat kamennou tvář.
Znám Jisoo už nějakých šest let.
A brečet jsem ji viděl…
jednou.
Je fakt chytrá.
Někdo možná řekne, že jen sečtělá, ale podle mě jí to pálí.
To jsem se lekla.
Lisa je z Thajska.
Vždycky se pokojně usmívá, jako že je vše OK, všechno dobře dopadne.
Ale pak když začne hrát hudba a dojde na lámání chleba,
projeví se její prvotřídní zabijácký instinkt.
Jennie se narodila v Koreji, ale přestěhovala se na Nový Zéland.
Je hodně přímá.
Co se týče názorů i pocitů.
Je to perfekcionistka.
Všechny ty kultury se u nich mísí,
každá z nich chodí, mluví a obléká se jinak.
A navzájem se perfektně doplňují.
Je to fascinující.
Jsme jen Korejci snažící se dělat hudbu. Tím pádem je to K-pop? Nechápu to.
Je to korejský pop.
Liší se jen jazyk.
Proč to nedělají u každé země?
Co je K-pop?
K-pop.
Spojené státy dobývá K-pop.
Stal se celosvětovým kulturním fenoménem.
Tento žánr existuje už nejméně 20 let.
Jde o tříčlennou skupinu Seo Taiji and Boys.
Přivítejte je prosím.
Hudba Seo Taiji se vyznačuje výrazným rytmem a nápadným tancem.
Dobře zpívají i tančí a vypadají cool.
Zájem o korejský pop je v zahraničí nezvykle vysoký.
Velké hudební agentury začaly trénovat skupiny zpěváků, rapperů a tanečníků.
Mezi velikány tohoto průmyslu se řadí YG Entertainment.
…která stojí za supervirálním singlem „Gangnam Style“.
Odvětví vydělává miliardy dolarů ročně.
Příprava těchto zpěváků je průmysl sama o sobě.
Někteří trénují už od 11 let.
Vyrůstají spolu. Trénují spolu.
Zdokonalují se v každém tónu. Osvojují si každý pohyb.
V sázce je hodně. Někteří debutují po pár měsících tréninku.
Jiným to může trvat deset let. Řada se k debutu vůbec nedostane.
Kolik si jich mám vybrat?
Příprava na nové album je rozhodně sranda,
člověk se snaží vymyslet něco nového.
A zkoušení šatů
patří mezi ty nejkreativnější součásti.
Vypadáš přirozeně sexy!
- Fakt! - Nemůžeš si pomoct!
Oblečení se snažíme sladit i navzájem.
Ale je to… případ od případu.
Trvá to dlouho.
Co to trochu stáhnout?
Asi bych to tady trochu zkrátila.
Dobře.
Liso!
Lisa střídá různé styly.
- Může nosit, co chce. - Jo, sluší jí vše.
Definovat styl je těžké.
Podle mě neexistují přesné hranice.
Neříkáme si: „Tohle je korejské, tohle západní, tohle asijské…“
Myslím, že móda je prostě mezinárodní.
Čím méně se klade mezí, tím kreativnější může člověk být.
A protože na pódiu předvádíme hodně bláznivou choreografii,
všechno se musí upravit na míru.
Jo. Aby nikde nic nevykouklo.
Jo.
- To je co? - Coachella.
Tady mi ujela nota.
A proto nemůžeme sledovat staré záběry.
Říkáme si: „Tady jsi netrefila tón
a při tanci jsi měla udělat tohle,
- ne tak rychle.“ - Ujelo mi to.
Nebylo to dobré.
Byly jsme hrozně nervózní.
Jo. Je to dost stresující.
Když někdy něco nefunguje nebo nepodám nejlepší výkon,
je to stresující.
Kvůli té nervozitě to bylo oproti jiným vystoupením mnohem náročnější.
Bylo to naše první vystoupení v Americe, neznaly jsme to tam.
Během průpravy jsem o tom dni snila.
Tohle jsme chtěly.
- To je ono. - Je to tu.
Vždycky se vyhýbám rozhovorům s otázkami na mou osobu,
protože o sobě nerada mluvím, ale…
Jaká Jennie je?
Zpočátku byl oříšek ji poznat, ale když jsme se sblížily,
poznala jsem, že je to hrozně milá, hodná a oddaná kamarádka.
INSTRUKTORKA PILATES
Vídám ji každý den, takže jsem na ni zvyklá, je pro mě jako mladší sestra.
Ale když ji vidím v televizi, říkám si: „Jennie je hvězda!“
Přitom je vážně skromná.
Jde ti to skvěle.
Jessie je jedna z mála kamarádek, co mám.
Pomalu.
Zvedni nohu a udělej holubičku.
Po turné a tak mám vždycky bolesti.
Jako by mi měly upadnout ruce i nohy, vždycky je mi zle.
Tak jako každý jsem občas hrozně šťastná,
a jindy se cítím pod psa.
Zpívat, tančit a rapovat mě vždycky baví,
ale musíme být pořád na pódiu,
vypadat dokonale a předvádět to samé.
Je to jako cvičit dvě hodiny denně.
Není to lehké.
A s věkem je to čím dál těžší.
Narodila jsem se v Koreji.
Žila jsem s mámou jako jedináček.
Do deseti jsem vyrůstala v Soulu.
S mamkou jsme jely do Austrálie a na Nový Zéland.
A na Zélandu bylo tak hezky a byl tam takový klid.
Mamka prý jestli tam nechci žít.
A já že ráda.
Takže od 10 do 15 let jsem žila sama na Novém Zélandu.
Nikdy jsem nestrávila delší dobu doma s mamkou.
To až teď.
Bydlela jsem u jedné rodiny.
Mohla jsem se toulat, naučila jsem se toho tolik.
Anglicky rozumím líp než na začátku.
Hodně mi pomáhali kamarádi.
Ukazovali mi svoje poznámky. Teď už to zvládám sama.
V některých hodinách děti chodí ven,
kempují, učí se na hudební nástroje, věnují se umění.
Vše záleží na vás.
I když je vám deset, musíte se rozhodovat sami.
To pro mě bylo v mladém věku moc důležité.
Díky tomu jsem, jaká jsem.
Jsem strašně stydlivá.
Patřila jsem mezi ty, co si ani nedokážou něco objednat po telefonu.
Nesnášela jsem to.
Chvíli mi trvalo to překonat.
V 15 jsem se rozhodovala, jestli se mám přestěhovat do Ameriky.
Jela jsem tam, prohlídla si školu, tak na 80 % už to byla hotová věc.
Pak jsem se vrátila na Nový Zéland, abych se sbalila,
a tehdy mi došlo,
že nechci jet do Ameriky a zase někde sama studovat.
Chtěla jsem se stát zpěvačkou. Nevím, jak mě to napadlo.
Hned po návratu jsem šla na konkurz. A naštěstí mě hned vzali.
Obdivovala jsem zápal všech těch lidí.
Věděli, co dělají. Chtěla jsem se jim vyrovnat.
Na nic víc jsem nemyslela.
JENNIE PO PĚTI LETECH TRÉNINKU
Krása!
Už je to tak dávno.
Zpívala jsem spoustu silných a temných písní.
Často si říkám, co to teď vlastně dělám.
Je to úplně jiné.
- Ty pohyby! - Jsi vždycky tak hustá.
Je to smutné, ale lidi, se kterými jsem trénovala úplně na začátku,
tu teď se mnou nejsou.
Když pak přišla Lisa, napadlo mě:
„Páni, někdo se pro to vážně narodí.“
Moje role? Jsem rapperka a taky hlavní tanečnice.
Dobrý den!
Tahle je bezva.
Miluju vintage oblečení. Ať jsem kdekoli, v Americe nebo jinde,
vyhledávám vintage obchody.
Ty jo! Voilà!
Tohle je za 1,1 milionu wonů.
- Tohle za 320 000. - A ta bunda?
Ta stojí 750 000.
Tohle stojí 1,1 milionu?
Ano, je ze začátku 90. let.
Tohle je super!
Můžu si to vzít?
O finance se mi stará máma.
Řekne: „Ne, Liso. Prozatím konec s nákupy.“
Vždycky je taková, ale já nikdy neposlechnu.
Promiň, mami.
Ty brďo!
Rok 1997.
To jsem se narodila.
Narodila jsem se v Thajsku.
V provincii Buriram.
Když mi byly tři, přestěhovali jsme se do Bangkoku.
Teta měla kapelu,
takže měli stojany na mikrofony a já si s nimi vždycky hrála.
Dávala jsem je dolů, aby byly stejně vysoké jako já.
Pak jsem si pro sebe tančila a zpívala.
Tak máma přišla na to, že miluju tanec.
A když jsem byla ve školce, zapsala mě do kroužku.
Pohled do zákulisí.
Tak to celé začalo.
Přihlásila mě do mnoha soutěží,
tanečních a tak.
Jak dlouho už brejkuješ?
Už dlouho.
Ve 12 nebo 13 jsem se zúčastnila jedné soutěže.
Pak se mě jeden hledač talentů zeptal, jestli nechci zkusit zpívat.
A mně došlo, že miluju zpěv i tanec.
A YG zrovna pořádala konkurz.
Tak jsem se rozhodla.
„Dobře, měla bych to zkusit.“
To je z konkurzu?
Kolik máš vrstev? Proč máš pod kraťasy kalhoty?
Co to je?
- Panebože. - To je pecka.
- Vypadáš cool. - Přehnaně se o to snažím.
Po konkurzu jsem čekala, jestli se ozvou.
A čekala a čekala a čekala.
Celé dva měsíce!
A pak zavolali. A já: „Cože? To není možné!“
Byla jsem maminčin mazánek.
Takže když jsem měla jet do Koreje bez ní,
věděla jsem, že se o sebe teď musím starat sama.
Bylo mi 14.
Prostě děcko.
Vůbec jsem neuměla korejsky.
Jen pozdravit, takže to byl vážně nový začátek.
LISA PO DVOU LETECH TRÉNINKU
Naštěstí tu byla Jennie.
Jako jediná mezi námi uměla anglicky.
Tak jsem s ní mluvila anglicky.
A když se něco stalo, řešila jsem to s ní.
To je ono.
Jakkoli je to pro tebe pohodlné.
Můžeš si vybrat, jak to zazpíváš, každá to děláme jinak.
- To je ono. - Fajn.
Skvělé je,
že všechny chceme pro skupinu jako celek to nejlepší.
- To je super. Jsem spokojený. - Dobře.
Jako skupina se snažíme najít rovnováhu, která funguje pro všechny.
To je naše hlavní přednost.
Podle mě.
Jak se máš?
Posaď se, Jisoo.
Tak co?
Myslíš, že se dneska něco naučím?
Bylo by fajn naučit se správně malovat obočí.
VIZÁŽISTKA
- Když mi to ukážeš, budu se toho držet. - Dobře.
Dneska se od tebe učím.
Učíš takhle někdy?
- Jo, i jiné lidi. - Fakt?
- Jsou na to kurzy? - Jasně.
To jsem se měla přihlásit.
- Někteří chtějí naučit look BLACKPINK. - Náš look?
Jako malá jsem mezi příbuznými byla za vyvržence,
protože jsem byla ošklivá.
Cože?
Říkali mi opičko.
To nic. Teď jsi ze všech nejhezčí.
Vyrůstala jsem ve čtvrti Sanbon ve městě Kunpcho v provincii Kjonggi.
Bydlela jsem s rodiči,
se sestrou, bratrem a prarodiči.
Žiju úplně jiný život,
než jaký jsem čekala.
Chtěla jsem být spisovatelka nebo malířka.
I když kreslit mi moc nešlo.
V 11 jsem se přidala k dramatickému kroužku.
Napadlo mě, že můžu zkusit hrát.
Říkali, že bych měla chodit na konkurzy, abych nabrala zkušenosti.
Na první konkurz jsem šla do YG.
Když jsem tam byla poprvé,
moc jsem toho o nich nevěděla.
Přišlo mi to na hony vzdálené tomu, kdo jsem.
Nikdy by mě nenapadlo, že to vážně budu dělat.
Tak co? Je ta dětská oplácanost pryč?
Dřív jsi měla dětštější rysy…
- To si asi dám před spaním nudle. - Třeba pak budeš vypadat jako dřív.
Ne, teď ti to sluší.
Tehdy jsi byla mlaďoučká.
Ty ses ale taky změnila.
Máš vlastní obchod!
A kdo ti to poradil?
Jen to řekni!
Jisoo.
Můj mistrovský plán.
A velké věci plánuju pořád.
Podle mě si jen málokdo myslí:
„Tohle mám dělat, je to má cesta.“
Takoví lidé mají štěstí.
Ale moc jich asi není.
Hodně špatně se mi usíná.
V hlavě mi víří spousta myšlenek.
Zpívání mi pomáhá zbavit se stresu.
Když zpívám, všechno tak nějak dává smysl.
Je to fakt těžká písnička.
Myslela jsem, že ji nikdy nezmáknu.
Někdy se mi stýská po tréninku.
Tehdy jsme byly pořád obklopené hudbou.
Ale teď máme spoustu práce, takže si na tohle musím udělat čas.
Proto hraju vždycky v noci, kdy bych měla spát.
Ahoj, holky a kluci.
Jsem Roseanne
a právě jsem se vzbudila.
Vítejte u zpráv v pyžamu.
Narodila jsem se na Novém Zélandu.
A když mi bylo osm, přestěhovala jsem se do Austrálie.
Tehdy jsem byla pořád u piana.
Seděla jsem u něj a hrála si pro sebe ukolébavku.
Tak ospalá, že jsem usnula
a položila si bradu na koleno.
V neděli jsem chodila do kostela mezi korejské přátele.
Ale ve škole jsem byla normální australská holka.
Gratuluju, Rosé.
Asi mě bavilo žít dvojí život. Trochu jako Hannah Montana.
Je to psina.
Táta viděl ve zprávách, že YG míří do Austrálie.
Prý jestli chci na konkurz.
Byla jsem v šoku.
Myslím, že jsem se ho zeptala: „Mám vůbec ráda hudbu?“
A on: „Jasně že máš.
Musíš se pokusit s tím něco dělat.
Jinak ti bude 25 a budeš litovat, žes nic nezkusila.“
Bylo mi 16.
Šla jsem na konkurz a pak mi volali,
jestli můžu za dva měsíce letět do Koreje.
A pak se mi změnil život.
Nechala jsem školy.
V Austrálii.
Nikdy by mě nenapadlo, že budu žít daleko od rodiny.
Nikdy jsem nebyla pryč déle než 14 dní.
Bylo to fakt… Bože! Asi budu brečet.
Budu brečet.
Jo.
První noc na koleji byly všechny holky v jednom pokoji.
Všechny spaly.
Přivezla si z Austrálie kytaru a já:
„Zahraj nám něco.“
Byly jsme to my čtyři. Ani nevím proč, ale bylo to tak.
Do rána jsme hrály písničky.
Všechny čtyři jsme zpívaly, někdo zpíval harmonie. Myslím, že Jisoo.
Byla to sranda. Věřili byste tomu?
Moje oči.
- Tady je to bezva. - Páni!
Postav se sem.
Raz, dva…
- Super. - Chci se podívat.
Po hodině korejštiny v pátém patře
jsem sjela výtahem do suterénu.
A stála tam taková holčina s krátkými vlasy staženými dozadu.
Vypadala celkem nesvá.
- Byla jsem nervózní. - To rozhodně.
- Děs. - A já: „Že by nová holka?“
- Měla jsem se na pozoru před konkurencí. - Konkurencí, jo.
Ta je tam veliká.
Panovala tam rivalita.
Měla mě za konkurenci a já byla celá vyjukaná.
Všichni byli tak dobří.
Byly jsme stejně staré
a měly jsme podobný vkus.
Obě jsme byly cizinky a v nesnázích spoléhaly jedna na druhou.
Nakonec jsme spolu byly jedna ruka.
Jako opravdická dvojčata.
Často jsme si vyšly ven a měly na sobě to samé.
A volno jsme vždycky trávily spolu.
Začala mít australský přízvuk.
Někdy ho má i teď.
- Možná má… - Ne.
- Jo. - Ne.
Ani nevím, jak…
Nenapadlo by mě, že budu žít v Koreji.
A v 16 si najednou říkáte:
„Teď jsem v Koreji doma.“
Bylo to těžké?
Samozřejmě.
I když máš mě?
Tebe?
Ty mi to neulehčuješ. Dělám si srandu.
Vyrůstala jsem se ségrou.
A tady byla bez ní.
Ale měla jsem Lisu.
Když mě něco trápilo, koukla jsem na Rosé. Byla na tom stejně.
Myslela jsem, že jsem smutná, ale pak mrknu na tebe…
Myslím, že to, co dělá K-pop K-popem je čas, který strávíme tréninkem.
DÉLKA TRÉNINKU: 6 LET – 5 LET – 4 ROKY – 5 LET
Všichni žijí spolu jako na internátu, jeho tréninkové verzi.
Bylo nás asi devět holek.
Chtěli zformovat velkou skupinu, takže tam bylo hodně holek.
Ve všem musíte dosahovat požadované úrovně.
Pro mě to ze začátku bylo strašně moc lekcí.
Denně jsem měla tři čtyři hodiny tance.
Dva nebo tři lektoři mě učili zpívat.
Byly to těžké časy.
Každých 14 dní jsme měly den volna
a pak dalších 13 dní cvičily.
Nějakých 14 hodin denně jen trénink.
Není to snadné.
Pořád se zkouší.
Ale v tak mladém věku si dokážou osvojit všechny techniky a nástroje,
které využijí v příštích deseti letech.
Je třeba se naučit základní taneční kroky.
Jennie prý: „Tohle se musíš naučit jako první.
Naučím tě první figury.“
Prý: „Udělej tohle.“ A já: „Netuším jak.“
Živě si pamatuju tvou první hodinu tance.
V životě jsem totiž netančila.
- Bylas roztomilá. - Požádejte 16letou holku,
ať poprvé zatančí. Byla to prča. Vypadala jsem takhle.
Pak jsem na sebe byla hrozně naštvaná.
Usmyslela jsem si, že jednou budu jako Lisa.
Lisa totiž byla tanečnice s velkým T. Byla nejlepší.
Na konci měsíce vždy přišel šéf a všichni producenti
a my jim zazpívaly sólo, ve skupině a předvedly skupinovou choreografii.
Vše jsme musely vymyslet samy, každá z nás plnila určitou roli.
Někdo měl třeba na starosti vokály,
ale já se vždycky ujala choreografie.
Takže jsem ji vždy vymýšlela.
Doslova každý měsíc.
Po dobu pěti let.
Po měsíčním přezkoušení vás oznámkovali.
Někdo dostal áčka, někdo béčka nebo céčka.
Pamatuju si, že jsem se každý měsíc musela rozloučit s dobrou kamarádkou,
protože zkouškou neprošla.
Měli tolik pravidel, člověk si jen říkal:
„Tohle ani tamto se jim nelíbí.“
Všechno, co jsem udělala, bylo špatně.
Když vám někdo do očí řekne, že vám něco nejde,
a vy se tu kritiku snažíte ustát,
je to dost drsné.
Nebylo to zrovna příjemné.
Nesmíte pít, kouřit ani se dát tetovat.
Domů jsem jezdila málo,
trénovalo se i o víkendech.
Takže si rodiče dělali starosti.
Ale nejsou zrovna takový ten citlivý,
ochranářský typ.
A věděli, že to stejně musím udělat,
tak mi řekli, ať zatnu zuby a vydržím.
Vždycky jsem volala mámě
a stěžovala si: „Mami, je to hrozná dřina.“
„Tak se vrať.“ – „Ne.“
Táta, který mě sem poslal, prý: „Rosé, pojeď domů.
Chceme, aby ses vrátila.“
Nesnášela jsem, když mi to říkali. Nechtěla jsem to slyšet.
Začala jsem o něco později než ostatní,
takže jsem mohla prožít chvíle s kamarády a chodit do školy.
Teď jsem za to moc vděčná.
Toho času stráveného učením tance a zpěvu nelituju.
Měla jsem asi jen zůstat déle doma,
třeba do 18 nebo 19.
Spousta lidí má hodně pěkných vzpomínek na střední.
To já nikdy neměla.
Nejtěžší bylo to čekání.
Myslela jsem, že to nezvládnu. Málem jsem to vzdala.
Celé dny člověk trávil s bandou holek
a nevěděl, kam to spěje.
Ptala jsem se sama sebe:
„Chceš to vzdát jen proto, že to není hračka?“
Věděla jsem, že to dokážu. Čím tvrdší na mě byli,
tím víc jsem si říkala: „Zvládnu to. Ukážu jim, že za to stojím.“
Po tom všem se domů nevrátím s prázdnou.
To by bylo trapné, říkala jsem si.
Musela jsem bojovat dál. Dát do toho všechno.
„Je mi fuk, jak dlouho budu trénovat.
Jen do mě! Už je mi to jedno!“
Ředitel nás každý měsíc rozděloval do jiných skupin,
aby se vidělo.
A jednou ukázal na nás čtyři.
Hodnotili nás jako celek,
naše čtyřka prošla kamerovými zkouškami
a nahrály jsme společně dema.
Přišlo to přirozeně.
Prostě jsme si sedly.
Zkrátka jsme si rozuměly.
Obvykle slýcháte: „Já chci víc zpívat.“
Nebo: „Já chci být uprostřed.“
Lidi se ve skupině vždycky trochu hašteří.
Ale u nás čtyř bylo jasné, kdo dělá co.
Díky tomu jsme mohly být spolu.
Čtyři holky v jedné skupině totiž nejsou sranda.
Při práci ve skupině
musí mít každý své místo a svou roli.
Dostat šanci ve své roli zazářit.
Tak se rodí soulad.
To poznání změnilo můj pohled na věc. Když každý dělá, co má,
dokážeme veliké věci.
Když jsem se objevil na scéně já, bylo tam tak sedm až devět holek.
Začali jsme nahrávat nějaké písničky.
A hledali, co zní nejlíp.
Byla to kombinace těchhle čtyř holek.
A samozřejmě začnete zkoumat i jejich individuální povahu.
Jejich čtyřka působila dobře.
Teddy byl něco jako ředitel.
Když se s ním někdo setkal nebo spolu něco dělali,
považovalo se to za velkou věc.
Moc jsem toho o něm nevěděla,
jen to, že byl ve skupině 1TYM.
Časy se změnily,
chtěl jsem se stát někým, koho jsem jako mladý sám potřeboval.
Chyběl mi pohled zvenčí, někdo, kdo by mi radil, jakým směrem se vydat.
- Poprvé jsme se potkali… - Během tréninku.
Byla jsem tak nervózní. Nemohla jsem s ním ani mluvit.
Setkání s tebou bylo něco jako poslední stupínek k debutu.
Byls nejvyšší kápo!
- Po setkání s tebou jsme mohly debutovat! - Konečně!
Pamatuješ, oppa, jak jsme asi tisíckrát nahrávali to pískání?
Na to nikdy nezapomenu.
To se nedá.
A málem jsme pak píseň „Whistle“ pro debut nevybrali.
Řadě lidí se to zdálo riskantní.
Rozhodli jsme se na poslední chvíli.
Má takovou zvláštní country atmosféru a je dost minimalistická.
Spoustě lidí to znělo moc prázdně.
Většina byla proti. Ale my si prosadili svou.
Vidíte tu fotku?
To je z prvního focení BLACKPINK.
Jo.
Teddyho oblíbená.
Jakmile jsem tu fotku viděl, řekl jsem si:
„Jo, to bude sranda.“
SRPEN 2016
DEBUT BLACKPINK
YG Entertainment představí svou první dívčí skupinu
od debutu 2NE1 před sedmi lety.
Tato nová skupina se připravuje
pod vedením producenta Teddyho.
Její členky i debutové písně jsou zahaleny tajemstvím.
Třesu se!
Úplně celá!
„Různé… rozličné barvy…“
Jak to jde?
Chtěla jsem jen, aby lidi viděli náš potenciál.
Ne aby si nutně řekli: „Páni! Ta nová skupina je naprosto dokonalá.“
Chtěla jsem v lidech vzbudit zvědavost.
Zdravím,
jsem Rosé z BLACKPINK.
Ahoj, já jsem Jennie.
Zdravím všechny,
já jsem Jisoo.
Ahoj, já jsem Lisa.
Jsem nervózní, ale nadšená,
že po společném tréninku můžeme konečně debutovat na tomto pódiu.
Hodláme tvrdě pracovat, abychom všem ukázaly
jedinečné barvy BLACKPINK.
Mějte nás prosím rádi!
Díky!
Hned po debutu
se stalo asi to, co jsem očekávala.
Jdeme na to!
- Ahoj. - Ahoj.
Nemůžu se dočkat. A kdo vystoupí teď?
Minule v Inkigayo debutovaly se 2 songy a útočí na 1. místo.
Podíváme se na vystoupení nejžhavějších nováčků BLACKPINK!
- Hudbo… - Hraj!
Nová dívčí skupina BLACKPINK společnosti YG
dosáhla přední příčky pouhých 14 dní po svém debutu.
Tak rychle se to ještě žádné dívčí skupině nepodařilo.
Vzpomínám si, že jsme debutovaly
a vyhrály nějaké ceny.
Páni!
Říkaly jsme si: „Panejo! Dokázaly jsme to.“
Singl „Whistle“ šplhal výš a výš, až se stal hitem číslo jedna.
Byly jsme štěstím bez sebe.
DEBUTOVÝMI SONGY DOBYLY ŽEBŘÍČKY
NOVÁ DÍVČÍ SKUPINA V ČELE ŽEBŘÍČKU WORLD DIGITAL SONGS
Nejvíc mě asi překvapilo,
když se píseň „Whistle“ dostala na první místo.
To jsem jásala.
Pamatuju si, jak jsme se ve zkušebně dozvěděly, že jsme na 2. místě.
Musely jsme trénovat, ale pořád jsem to kontrolovala.
Každou hodinu.
Pak někdo přišel a řekl: „Senzace!“ A my skákaly radostí.
Kamarádi mi říkali, že ji slyšeli.
Prý: „Jsem venku a hrajou vaši písničku!“
Bylo to tak zvláštní.
A já: „To je super! Natoč video a pošli mi ho!“
Liso! Miluju tě!
Líbí se mi jejich styl. Zní úplně jinak než ostatní K-popové skupiny.
Asi že jsou mezi nimi cizinky.
Dokazuje to, že si každý může splnit svůj sen.
Na pódiu jsou jako doma.
Jejich tanec je tak působivý.
Když začne hrát jejich hudba, člověk se okamžitě dá do tance.
Tak pevné přátelství jsem v K-popu neviděla.
Je vidět, že dělají, co je baví, a že se pro to narodily.
Přišlo mi, že jsme naladěné na stejnou notu.
Jsou super. Jsou to ty nejvostřejší holky na světě.
Když jsem ještě trénovala, nikdo mě neznal.
Ale po debutu BLACKPINK
mě lidé začali sledovat na každém kroku.
Netušila jsem, že budeme až tak slavné.
Jak dlouho jsi spala?
Tři hodiny.
- Tři hodiny? - Jo.
Ty bláho.
- Vyklidíme předek. - Všichni pryč.
Během tréninku jsem si zoufale přála prorazit.
Ale po debutu vás zavalí spousta povinností.
Všechny se dívejte na mě.
Pak přišel stres ohledně další tvorby. „Co teď? Co budeme dělat?
Chce to něco nového.“ Měla jsem pocit, že nás pronásledují.
Akce!
Vítězem se stávají BLACKPINK!
Díky! Mám vás ráda!
Dnešek je pro BLACKPINK velký den.
„Ddu-Du Ddu-Du“ je nejsledovanější korejský videoklip
za prvních 24 h od premiéry.
Tři klipy s více než 400 miliony zhlédnutí.
Jedna miliarda zhlédnutí na YouTube.
Když věci naberou na obrátkách,
někdy to podle mě bývá ubíjející.
Jo.
Pořád si pamatuju na svůj první návrat.
Do Thajska, po debutu.
Thajské děti ve mně viděly někoho, kdo to dotáhl daleko.
Říkaly: „Chci být jako Lisa.“
Lisa!
VÍTEJ DOMA, LISO!
Ale já si tehdy nebyla jistá,
jestli pro ně můžu být dost dobrým vzorem.
Byla jsem zpěvačka, ale nevěděla jsem, jaký druh zpěvačky chci být.
Ztratila jsem směr. Snažila jsem se najít samu sebe.
Můžu jim vážně být vzorem? Co mám udělat, abych je nezklamala?
Podobné myšlenky se mi honily hlavou.
SÍDLO BLACKPINK
- Potřebujeme cukr. - Potřebujeme cukr.
- Jednu lžíci. - Jednu lžíci.
Tohle máš ráda. Tchang-chu-lu je jiné.
Je sladké po ovoci.
Poměr je trochu mimo, dlouho jsem to nedělala.
- Moc cukru. - Trochu jsi to připálila.
- I tak to vypadá dobře. - Jo.
Je to tradiční čínský zákusek,
ale v Koreji se shání těžko.
Jednou jsme to tu málem zapálily.
- Přehnaly jsme to. - Jo, málem to shořelo.
Málem jsme o tuhle kolej přišly.
Takhle učím Jisoo anglicky.
Za posledního půl roku se zlepšila.
Rozumí všemu, co říkám, takže s ní někdy mluvím jen anglicky.
Jaké to je?
- Je to dobré? Dej mi ochutnat. - Je to teplé.
Je to trošku spálené.
Není to špatné.
Ale ani dobré.
- Jo. Přiznejme si to. Nepovedlo se. - Jo.
Nepřidaly jsme tam vodu.
- O čem to mluvíš? - Ba ne.
- Voda se tam nedává. - Onni! Voda se tam dává.
- Dává? Ne, nedává. - Co s tebou mám dělat?
Beze mě tu nic nefunguje.
Vedle jména se v Koreji jako první ptáme na věk.
A jakmile je někdo starší, je pro vás onni.
Znamená to v podstatě něco jako starší sestra.
- Je to jako… - V jiných zemích to tak nemají.
- Tam jsou všichni přátelé. - Neříkáme si jmény.
Starší žena je onni, muž oppa.
Chvíli to trvá, než si člověk zvykne,
ale jakmile tomu přijde na kloub, je to lepší než jména.
Ona není Jisoo, ale onni.
Je to jako v rodině.
Předtím než jsem začala trénovat,
jsem nikdy zpívat ani tančit nezkoušela.
Byla jsem ztracená, ale hodně jsi mě naučila.
Konkurence byla tehdy tvrdá.
Bylo tam asi 20 až 30 učenek.
Poněvadž jsme byly starší,
ostatní holky si k nám chodily pro radu.
Znala jsem jejich problémy. Ptaly se: „Onni, co mám dělat?“
A já že mají mluvit narovinu, ale dělalo jim to potíže,
tak jsem se o to postarala já.
Určitě cítím jistou zodpovědnost.
Snažím se o ostatní holky starat.
Vlastně to ujde. Tohle bych si i dala.
Poloviční úspěch.
Dobře. Jen Rosé a beat.
- Bože. - Žádná slova ani melodie.
Jdeme na to.
Víte, jak lidé říkají, že se bojí výšek nebo vody?
Já se vždycky bála jít do studia nebo něco složit.
Vždycky jsem si říkala, že jednou s tím začít musím.
- Zatím to nechám. - OK.
- Zkusíme to znova. - Dobře.
Mám změnit rytmus? Dělám pořád to samé.
- Máš pocit, že ti to nesedí? - Jestli mi to nesedí?
Trošku. Zkusím to ještě jednou.
S Joem jsme se párkrát sešli, dělá skvělou hudbu.
Říkala jsem Teddymu: „Co kdyby mi pomohl?“
Takže na tomhle jsme pracovali. Tohle je její první nahrávka.
- Uložili jsme ten soubor do tajné složky. - Jo.
Řekla jsem: „Přede všemi to schovej.“ Nechtěla jsem, aby to někdo slyšel.
Pokud jde o skládání, Rosé má v hlavě různé příběhy.
Ale stydí se o ně podělit. Je to pro ni velmi osobní.
Je to jako její deník.
Bože.
Tady zníš nervózně.
Jo. Jako že netuším, co dělám.
Napadlo mě, že by bylo fajn napsat něco jako…
Když ti po druhé třetí hodině volám
a ty koukáš na telefon…
Tak nějak.
Zní to dobře.
- Nejradši bych se propadla. - Ale houby.
Asi to nedokážu.
Teddy mi taky včera říkal,
že se musím naučit být ve studiu zranitelná.
Což mi moc nejde, ale chtěla jsem říct…
- Chce to čas. - Jo.
Mám k hudbě velký respekt.
Takže nechci být jen další holka,
co zpívá a všem tvrdí, že i skládá.
To nemám zapotřebí.
- Páni, tohle potřebuju! - Jo.
Ty bláho.
Větší strach mám, když jsem sama.
Když jsem sama v pokoji a říkám si: „Mám zkusit něco napsat?“
To se bojím mnohem víc. Jsem tam jen já a nevím,
jestli je můj názor správný, a to mě děsí.
Nejvíc asi děsím sama sebe.
Dobře, nahrajeme to. V jakém tempu?
Objevila jsem ty akordy asi před měsícem.
A říkám si: „To se mi líbí, zní to cool.“
A od té doby si to hraju.
Poslal bych tě do kabiny, abys do toho zpívala.
Dobře.
Zvládnu to? Nikdy jsem to nezkoušela.
Podle mě jo. Můžeme to zkusit.
Je fajn být v místnosti jen s pár lidmi,
kteří jsou otevření jakýmkoli vašim nápadům
a něco z nich vytvoří.
Joe vždycky říká: „Tady jsi v bezpečí. Všechno zůstane mezi námi.
Můžeš se klidně znemožnit, nikomu to neřekneme.“
Člověk má pocit, že se může vyjádřit.
Dřív jsem zpívala jen písničky jiných umělců.
Jako bych si vypůjčila jejich emoce a přijala je za své.
Zatímco teď mluvím za sebe.
V hudbě jsem skoro jako dítě, co se pokouší mluvit,
zkouší poprvé zpívat.
- Zas jsem se neudržela. - Máme to.
Liso, mám si vzít na cestu zpátky tohle?
Kumo!
Mikinu BLACKPINK?
- Podle mě jo. - Že jo?
Ahojky. Jauvajs!
Tys mě kousl! On mě kousl!
Prý je mu to fuk.
Mám tolik oblečení, ale je tu málo místa, takže ho dávám i na balkón.
Nemáme si zabalit na tu akci v Japonsku?
Vezmi si něco teplého. Je zima.
- A šálu. - Tu nemám!
- Dej mi nějakou. - To je sranda.
- Tak dej. - Nemůžu.
To není šála.
Když pracujeme, je to vyčerpávající.
A když ne, stresuje mě, že nepracuju.
Je to takové věčné dilema.
Když pracujeme, chci odpočívat.
A když nepracujeme, nakonec si říkám: „Co teď?“
- V téhle práci je to jako na houpačce. - Co se dá dělat.
Vše je tak nahodilé, člověk nemá pravidelný režim.
A nikdo neví, jak dlouho co potrvá.
Ta nemožnost cokoli odhadnout je nejnáročnější.
Letošek jsme strávily na cestách.
Letos to bylo samé:
- „Sbal si, vybal si, sbal si, vybal si.“ - To zní jako písnička.
Teď jsme aspoň připravené si naplánovat odpočinek.
Loni jsme totiž trávily čas jen…
A pak najednou přišlo turné
- a my: „Bože.“ - Bože!
Jo.
O ROK DŘÍVE ZKOUŠKA SVĚTOVÉ TOUR 2019
Byly jsme spolu asi tři roky, než jsme vyrazily na turné.
Trvalo dlouho, asi devět měsíců.
Začínaly jsme v Asii,
ale Coachellou odstartovalo turné po Severní Americe.
Když nám řekli, že pojedeme i mimo Asii,
bylo to jako sen.
Dokonči sloku a pošli jim polibky.
Během refrénu vycházíš, před polibky.
Při dalším refrénu?
Vycházíš při refrénu, před polibky.
Vyjdu před tím refrénem?
Pomalu vyjdi a hraj si. Je to nuda, když tam stojíš dlouho.
Těšila se na nás
mnohem rozmanitější skupina BLINKS.
Chtěly jsme jim předvést tu nejlepší show.
- U „Playing With Fire“ a „Boombayah“… - Tančit ostošest.
Nepůsobíte tak.
- Netančíme dost? - Ne.
- Používáte jen ruce. - Vaše energie musí publikum uchvátit.
Vím, že to umíte, jen do toho dejte trochu víc.
Jisoo, musíš doladit intonaci.
Utekl ti rytmus. Bylo to rychlé?
Cvičila jsem s instrumentální verzí.
Na začátku ti to trochu hapruje.
To jsem neměl říkat na kameru.
**** ****.
To neodvysílají.
Podle médií přiletěly královny k-popu.
BLACKPINK, vítejte v Thajsku. Jo!
Dívčí skupina BLACKPINK rozproudila první zastávku na svém turné – Thajsko.
Koncertovat v Lisině rodném městě je mimořádná věc.
Je to pro nás první příležitost
se setkat se svými thajskými fanoušky.
Vynasnažíme se BLINKS nezklamat.
BLACKPINK!
Chci předvést vystoupení, se kterým budu spokojená.
Soustředím se na to, abych ze sebe vydala maximum.
Když jsem šla na pódium, říkala jsem si: „Nezvorej to.
Musíš to dát.“
Šlo o naše první světové turné a bylo úžasné vidět všechny ty fanoušky,
jak zaplňují velké arény. Nečekaly jsme to.
Na prvním turné pro mě bylo všechno nové.
Bylo bezva poznat tolik fanoušků z celého světa.
Jakmile jste na turné měsíc,
snaha předvést každý den to nejlepší znamená velký tlak.
Po té hromadě letů…
SINGAPUR
…a po tolika změnách prostředí
vám tělo začne vypovídat službu.
- Asi jsem si ho vymkla. - Je to na téhle straně horší?
Po návratu cvičím a starám se o své tělo,
protože jsem jako babka. Všude mě to bolí.
Musím o sebe pečovat.
Zadýchám se snáz než ostatní
a nemůžu tolik skákat.
Ze začátku jsem asi nevěděla, co mě čeká.
Tak jo. Jdeme na to.
Myslela jsem, že to bude jen vzrůšo a zábava.
Sním to bez kečupu.
V průběhu toho všeho mi připadalo, že nemám žádný osobní život.
Jako bych měla v životě velkou díru.
A žila vlastně jen pro zítřejší show.
Miluju pódium, na něm cítím, že opravdu žiju.
Ale když jsme se vracely na hotel, cítila jsem se prázdná.
Mám hlad, tak jsem si objednala něco malého na zub.
Ztracená vejce.
A pak mi došlo, že se mi stýská po domově.
Dobrota.
Jo! Jdeme na to.
Lisa je nejstálejší.
Vnáší do skupiny pozitivní energii.
Když je jedna z nás unavená nebo otrávená,
Lisa ji rozesměje.
Dokáže nás vzpružit.
Někdy mám ale pocit,
že dost přeháním.
Nebo se snažím být až příliš pozitivní,
- když panuje špatná nálada. - Ale pomáhá to.
- Fakt? - Jo.
Dobře.
Budu v tom pokračovat.
- Pokračuj. - Jen pokračuj, Liso!
Jako skupina držíme pohromadě, protože se o sebe staráme individuálně
a pak se sejdeme zdravé a šťastné, takže to celé funguje.
Někdy, když vypadám unaveně a naštvaně,
je to výraz štěstí.
Jsme všichni lidé a jsme ženy,
- takže máme své chvilky. - Jo.
Ale když si udržujete dobrou, pozitivní energii, pomáhá to.
DUBEN 2019
Ahoj, Los Angeles! Jsme BLACKPINK na rádiu AMP 97,1.
Jste první korejská dívčí skupina, která vystoupí na Coachelle.
- Panebože. - To je něco!
K-popová dívčí skupina BLACKPINK je tento víkend ve Spojených státech.
Je to obrovský festival,
takže když nám to řekli, nemohla jsem tomu uvěřit.
Jedeme na Coachellu? BLACKPINK? Určitě?
To jako vážně?
Koukejte tamhle!
Mám takovou radost.
To je bomba!
Bylo to nervy drásající.
Jsme skupina z Jižní Koreje, reprezentujeme naši zemi.
Byly jsme připravené světu ukázat, že na tohle jsme čekaly.
Jelikož nemáme moc času,
vynecháme „Stay“
a půjdeme rovnou na „Whistle“ a „Kiss and Make Up“.
Byla jsem hrozně nervózní, nevěděla jsem, jak naši američtí fanoušci zareagují.
Normálně turné zaplní fanoušci, kteří se přišli podívat přímo na nás,
ale na Coachellu chodí lidé, kteří milují hudbu obecně.
Bála jsem se, že na nás moc lidí nepřijde.
Myslela jsem si, že nedorazí ani stovka lidí.
Jen jsem doufala, že se objeví aspoň někdo.
Bylo mi hrozně zle.
Tak zle mi nikdy nebylo.
Strašně mě bolela záda. Nemohla jsem se hýbat.
- Bály jsme se. - Hodně moc.
- Ahoj. - Zlomte vaz.
Coachella…
Jdeme.
Když jsem šla na pódium,
neuvědomovala jsem si, že je tam tolik lidí.
- Proč je tu tolik lidí? - Já nevím.
Jsou jich tu mraky.
- To zvládneme. - To nic. Zvládneme to.
Raz, dva, tři! Jdeme na to!
Jennie a Rosé, tudy.
Vodu!
Kapky do očí!
Klid.
Začínáme!
Jakmile jsem vkročila na pódium a viděla ten řvoucí a skandující dav,
přepadla mě hrozná tréma.
Říkala jsem si: „Je to tady!“
To tam jsem si asi uvědomila,
že existují lidé, kteří chápou, že nejde jenom o K-pop.
Vidí, že děláme něco neotřelého, a za to jsem ráda.
Sešli se tam nejrůznější lidé všech etnik.
Pomohlo to podtrhnout,
co BLACKPINK ztělesňuje.
Jsem ráda, že žiju v době,
kdy jsou lidé otevřeni novým kulturám, nové hudbě.
Kdo by to byl tušil,
že budou na Coachelle tisíce lidí zpívat korejsky: „Hra s ohněm!“
Na velikosti publika nesejde.
Záleží jen na té správné atmosféře.
Kdy jsou všichni na jedné vlně.
V tu chvíli jsem cítila velké zadostiučinění.
Všechny ty roky tréninku stály za to!
Mám díky tomu pocit, že jsem se vydala správnou cestou.
Tohle jsem v životě opravdu chtěla dělat.
Moc jsme si to užily.
Na dnešek nejspíš nikdy nezapomenu.
Máme vás rády!
Moc děkujeme!
Dobrou noc.
Z Coachelly dorazila spousta zpráv, ale nejvíc se mluví o skupině BLACKPINK.
Pokud jste je předtím neznali, teď určitě ano.
Na Coachelle jsem se asi naučila,
jak si to na pódiu víc užít.
Nesoustředit se jen na sebe,
ale čerpat z té vášně sršící kolem.
Prostě se bavit.
Je jedno, jestli zestárneme a nahradí nás nová, mladší generace,
dokud se o nás bude pořád mluvit
a lidé si budou pamatovat, jak jsme zářily.
LONDÝN
BERLÍN
PAŘÍŽ
LISO, VEZMEŠ SI MĚ?
VÍTEJ DOMA, ROSIE
Dobře, všichni na nohy!
Všichni máme sny, toužíme něco dokázat.
A když do toho, co děláte, dáváte vše,
nakonec svého cíle dosáhnete.
Milujeme vás!
Díky moc!
Díky!
Bohužel, a moc nás to mrzí…
ale jak už bylo řečeno, je to poslední koncert naší tour.
A přijde mi, že jsme si vedly opravdu dobře.
Jsem na každou jednu z nás moc hrdá, dost jsme si toho prožily.
Vím, že vidíte jen to, co se děje na pódiu,
ale mám pocit, že si mimo něj procházíme vším možným, a jsem moc pyšná.
Během vystoupení se pořád díváme na diváky a mluvíme s nimi.
Tehdy jsem něco říkala, podívala se na holky a hned se rozbrečela.
Přišlo mi, jako bych poprvé mluvila k nim.
Je pro nás hrozně těžké být mimo domov…
Slzy štěstí.
- Slzy štěstí. - Slzy štěstí. To nic.
Pokaždé když jsme v Thajsku, jsem dojatá.
Nevím proč.
- Teď budu brečet já. Nechci brečet. - Všichni budeme.
- Všichni brečte! - Všichni brečte!
Jo to nakažlivé. Rozbrečím se já, pak Jennie.
A když brečí ona, tak i Lisa a pak…
Já nebrečím.
Já nebrečím. Až jako poslední.
- Díky, že jste přišli. Ahoj! - Ahoj!
- Pozor. Opatrně. - Dobrá práce.
- Díky. - Mějte se.
Ahoj!
Vějíř?
Jsem moc hrdá na to, co jsme jako BLACKPINK dokázaly.
Vyrostly jsme v něco, o čem se nám ani nezdálo.
Fanoušky to možná překvapilo.
Stejně jako nás.
Takže mám pocit, jako by po té cestě kráčeli s námi.
Mějte se!
Když se někdo zeptá, jestli mě to stresuje,
říkám ne, protože podle mě odvádíme skvělou práci
a ještě máme co ukázat. Tohle je jen začátek.
Maso!
Talíř je horký.
- Vypadá to úžasně. - Dáš mi kousnout?
Díky.
- Znáte nás? - Ano.
- Nebyly jste tu už někdy? - Správně.
- Ještě jako učenky. - Ano, chodily jste sem.
- Vzpomínám si. - Chodím sem od začátku.
- Nestaral jsem se o vás dobře. - Vážně?
- Proto jste teď tak milý? - Ano. Nechte si chutnat.
- Děkujeme. - Díky.
Moc.
Zničehonic mě kontaktovala Halsey.
- Byla v Paříži? - Prý: „Jsi v Paříži?“
Já: „Ty tu snad jsi?“
Viděly jsme se poprvé, ale nepřišlo mi to tak.
Ona říkala to samé: „My se viděly poprvé?“
- A já že jo. Je jako my. Mluví jako my. - Je Američanka? Nebo…
Myslím, že je z L. A.
- Jú! L. A.! - Já chci žít v Paříži.
Já taky! Aspoň rok.
- Budeme rok v Paříži. - Už teď jsi Pařížanka.
A po roce bych chtěla jet do Ameriky.
- Já chci žít v Paříži, ale i v USA… - Já na Havaji!
…a Anglii.
Za 20 let?
Podle mě bude Lisa cestovat po světě.
- Čtyřicet tři? - Bude mi 40?
- Mně bude 42. - Bude nám 40?
Mně 42.
Myslíte, že už budeme vdané?
- Možná jo. - Jasně že jo! Ve 43? No tak.
Nevím, jak s dětmi,
ale vdané asi budeme, ne?
Ve 42, 44.
- Budeme mít děti? - No…
Pokud ne, můžeme se vdát později.
Budeme čerstvě vdané?
Místo čerstvých matek!
- A vrátíme se na scénu? - V tom věku?
Vyhodíš si ploténku.
Asi nebudeme moct tančit.
Budeme muset stát.