Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Alig vártam, hogy elinduljak.
Régóta álmodoztam egy ilyen utazásról.
Négyezer kilométer biciklivel Kanadától Új-Mexikóig,
a Sziklás-hegység gerince mentén.
Amikor szóltam Lindának…
SILVIA GOTTARDI
…a biciklitúráról,
nem hittem volna, hogy belemegy,
mert nagyon hosszú az út.
Fárasztó és veszélyes is,
de mégis itt vagyunk. Még mindig fantasztikus érzés.
Alig várom, hogy a természetben tekerhessek.
Biciklivel…
LINDA RONZONI
…indulunk kalandozni.
Ha belegondolok, hogy mennyit fogunk tekerni,
egy kicsit félelmetes.
A Nagy-Vízválasztó a Csendes-óceán és az Atlanti-óceán
vízgyűjtő területeit választja el egymástól.
Ez a legendás útvonal már több ezer kalandort és sportembert ihletett meg.
Kihívás és meghívás egyben,
és én most elfogadom ezt a meghívást.
KÉT LÁNY KERÉKPÁRRAL
KANADÁTÓL MEXIKÓIG: A NAGY-VÍZVÁLASZTÓN ÁT
Ma felkészítettük a bringákat, megvettük a szükséges dolgokat,
a medveriasztóval együtt.
Két medveriasztót és két kolompot, hogy minden párnak legyen egy-egy.
Reméljük, hogy látunk medvéket, de csak távolról.
Mi nem reméljük.
Félünk a medvéktől.
- Értem. - Ha találkozunk eggyel, mit tegyünk?
Először is, maradjatok nyugodtak,
és csak hátráljatok szép lassan!
A medvék nem akarnak bántani senkit, ha nem lepitek vagy ijesztitek meg őket.
Ha viszont fenyegetőnek tűnik,
akkor vegyétek elő a medveriasztót,
ezt itt húzzátok meg, és fújjatok vele az irányába!
Nekem és Lindának ez a túra a nászutunk.
Egy hónapja házasodtunk össze. Szokatlan nászút.
Egy kis lazítás és rengeteg megerőltetés.
Összesen négyen vagyunk.
RAMONA LINZOLA SIMONA PEZZANO
Ramona és Pez is elkísér minket,
hogy segítsenek a filmezésben és a tervezésben.
Ők is tekerni fognak.
Gyerünk!
Most nagyon fáradt vagyok.
Hosszú volt a repülőút.
Jetlag.
Én erre mennék, és valahol a folyó mentén táboroznék le.
Ez végig lejtő.
- De ha kimerültek vagyunk… - Ha fáradt vagy…
Egy, kettő, három, négy.
A hatodik napon hotelben leszünk.
Hatnapnyi ellátmányt kell küldenünk Whitefishbe.
Kettő, négy, hat…
Tizenhárom, 14, 15, 16.
Vigyázz, kész, rajt!
Amikor felkelünk reggel,
lenyűgöz minket a vadon,
és nagyon boldog vagyok.
A város, ahol egész évben élek, túl kicsi nekem.
Jól érzem magam, amikor utazom.
Amikor új helyeket fedezek fel, és kitágítom a határaimat.
Akkor találom meg önmagamat.
Konfrontálódom azzal a felemmel, amelyik várta, hogy felébresszem.
Az utazások során felmerülő akadályok teszik emlékezetessé az utakat.
A fizikai erőkifejtés és az elmém ereje a védőangyalaim.
Mindenki azt hiszi, hogy a nagy kihívások és a nagy kalandok férfiaknak valók,
de mi, nők sem vagyunk alsóbbrendűek, ami a kitartást és a szívósságot illeti.
Ebből született meg a Véletlen Bringások projektünk.
Hogy példát mutassunk más nőknek,
mintha azt mondanánk: „Próbáljátok meg, kalandozzatok, legyetek szabadok!”
Úgy döntöttünk, csak térképet használunk, GPS-t nem,
mert szerintünk ettől még különlegesebb lesz az út.
Ettől lesz kaland a kaland.
Térképpel tájékozódni olyan, mint egy időutazás.
A biciklizés amúgy is anakronisztikus,
mert lassan megy az ember, elunja magát,
szóval a térképhasználat ötlete
természetesnek tűnt egy ilyen úton.
BANFF - SPRAY-TÓ ELK-HÁGÓ 1905 M
Az út első felében meg kell másznunk Alberta és Brit Columbia
néhány legmagasabb csúcsát,
mielőtt az USA-ba érnénk, magunk mögött hagyva Kanadát.
A harmadik nap nagyon kemény volt.
Őszintén szólva féltem, hogy nem fog menni.
Örülök, hogy Silvia ontja magából
a lelkesítő energiát, de én is megosztanám az enyémet,
ami egy kicsit megfontoltabb és lassabb.
Kérdés, hogy lehet egyensúlyba hozni a kettőt.
Már az első naptól gondot okoztak az emelkedők és a földutak.
Szereztünk pár pontot,
de ők nyerték a szetteket.
Az ilyen utakon az az egyik legnehezebb dolog,
hogy egész nap folyamatosan hidratált maradj.
És amikor kiürülnek a vizespalackok,
tenni kell valamit.
Nincs jobb, ezt használjuk.
Elképesztő, nagyon szerencsések vagyunk.
Kétségbeesetten kerestünk egy táborhelyet,
de teli van a hely, és mivel ez egy nemzeti park,
nem lehet vadkempingezni.
Nagyon le voltunk törve, aztán találkoztunk ezzel a hölggyel,
aki megengedi, hogy kempingezzünk a területén,
és még csodás vacsorát is kapunk. Ő a megmentőnk.
- Igen. - Bizony.
- Köszönjük! - Kösz!
Szívesen!
Eddig még nem találkoztunk grizzlyvel,
de még mindig nagyon félünk,
és úgy tűnik, a kempinges hölgy eléggé otthon van a témában.
- Ez a Highwood-hágónál volt. - Nem is akarom látni.
Ez a legrosszabb. Mármint…
Grizzlybocsok az anyjukkal.
- Nagyon cukik. - Mi?
- Dehogy cukik! - Nem cukik.
Nem, nem azok.
- Cukik… - Cukik, ha messziről látja őket az ember.
- Cukik, ha messze maradnak. - Akkor sem cukik.
CSAK AKKOR MEDVEBIZTOS, HA A SZEMETES TETEJE LE VAN ZÁRVA
VIGYÁZAT MEDVE A KÖRNYÉKEN
Múlt éjjel nem ették meg a medvék az összes kajánkat.
Múlt éjjel nagyon durván esett, de szerencsére jól megvoltunk
a sátrunkban, a meleg hálózsákjainkban.
De most, miközben felpakolunk 7:30-kor, nagyon hideg van.
Egy férfi ébresztett, aki elmondta, hogy a mögöttünk lévő területen,
6:00 és 6:30 között láttak egy grizzlyt,
ami arrafelé tartott, amerre mi is menni szeretnénk.
Ezért úgy döntöttünk, hogy visszamegyünk a főútra,
mert nem állunk készen egy ilyen találkozásra.
Remélem, nem támad meg egy grizzly fogmosás közben.
Igen.
Lehet, hogy egy kicsit túl lazán vettük ezt a medve dolgot.
VIGYÁZAT A TERÜLET MEDVÉK MIATT ZÁRVA
Banffban játéknak tűnt, amikor medveriasztót vettünk,
meg kolompot,
de most, bármerre megyünk, mindenki figyelmeztet, hogy vigyázzunk.
Ma este itt kempingezünk, a Lower Lake Kempingben,
és az egész területet lezárták, mert láttak néhány grizzlyt.
Most egy kicsit félünk.
Ez a tiéd?
Szóval ma este megmentesz és megetetsz minket.
Hogyne!
És fel is melegítelek, ha sötét és hideg lesz.
Lukulluszi lakoma!
A séfek csicseriborsóval,
kuszkusszal és kolbásszal dolgoznak.
Hála a grillséfünknek!
Lassan a végéhez ér utunk első szakasza.
Egyértelműen megterhelőbb volt, mint ahogy gondoltuk.
Most az amerikai határ felé tartunk,
és magunk mögött hagyjuk Kanadát,
ahol olyan kedvesen fogadtak minket a hatalmas vadonban,
ami semmihez sem hasonlítható.
Már majdnem a határnál vagyunk.
Elhagyjuk Kanadát és átmegyünk Amerikába.
ÜDVÖZÖLJÜK AZ USA-BAN
Itt lehetünk.
- Most rámegyünk a Strykerre. - Dickey-tó.
- Dickey-tó, aztán lemegyünk itt… - Nézzétek ezeket a tavakat!
Most értünk Amerikába.
Átjöttünk a határon.
Egy csodás kempingben vagyunk az autópálya mellett.
A csodás kempingek után a vadonban,
ahol medvék járkáltak a sátraink körül,
itt csövesek bóklásznak.
Végre a montanai Whitefishbe értünk.
Igazi álom úti cél a Glacier Nemzeti Park lábánál.
Tökéletes hely a pihenésre.
Természetvédelmi terület,
a természetvédelmi területen egy erdő, az erdőben pedig egy tó.
Több órányi por és biciklizés után
olyan volt beugrani a vízbe, mintha újjászülettünk volna…
Az első napok keményebbek voltak, mint vártam.
Habár sokat edzettünk,
ha az ember úton van,
egy földúton, akkor minden nehezebb.
Lassan meg kell szoknunk,
hogy ilyen sokat ülünk a biciklin.
Naponta nyolc-kilenc órát melegben, hidegben, porban,
piszkosan, és 24 órában a szabadban vagyunk,
mert kempingezünk.
Otthon teszteltük a csomagok súlyát.
De itt sokkal nehezebbek,
mert betettünk még élelmet és vizet.
Fejenként három és fél litert.
És vannak annyira nehéz emelkedők, hogy le kell szállnunk tolni a biciklit.
Az nagyon kimerítő,
de amikor felérünk a csúcsra, valahogy az ember elfelejti az erőlködést,
és a legnagyobb jutalom a lejtő.
Az a szép egy ilyen útban, hogy haladunk előre.
Az első héten volt néhány nagyon nehéz pillanatunk,
amik próbára tettek minket.
De nem sok időt kaptunk a Nagy-Vízválasztótól az akklimatizálódásra,
már az eleje is nagyon kemény volt.
Néha komoly lelkiismeret-furdalás gyötört,
mert én választottam ezt az utat.
Talán túl hosszú vagy nehéz Lindának, nem tudom.
Láttam, hogy szenved, és nagyon sajnáltam őt.
Azt hiszem, egy nap pihenő
mindenkinek jót fog tenni, hogy feltöltődjünk.
Először elveszted az időérzékedet.
Aztán a megerőltetés és a tekerés
olyan folyamatos lesz,
hogy hipnotikus állapotba kerülsz.
Szóval elveszted az idő- és helyérzékedet.
Teljesen elmerülsz az utazásban.
COTTONWOOD TAVAK
Beszéltem Silviával is,
hogy megértsem, ő miért csinálja. Mindig próbál továbbjutni…
MEDVEVESZÉLY ÉTELT ÉS SZEMETET ELZÁRNI
…és versenyhelyzetnek éli meg ezt a kihívást is.
De számomra azt is jelenti, hogy élvezem az utat,
hogy néha képes vagyok megállni
és megérteni, hogy mi történik, eltölteni egy órát azzal, hogy felfogom…
hogy itt vagyok,
ezen a kalandon, ezen az úton, biciklivel.
Nagyon kellenek ezek a kis pillanatok, kell a lazítás.
Az erőkifejtés nem lehet öncélú.
Meg kell maradnia élvezetnek.
Az útnak élményekkel kellene gazdagítania minket,
nem pedig öncélú kihívássá válnia.
Számomra annak nincs értelme.
Szeretem a kihívást, de olyan élmény kell, amivel tényleg változom.
ÜDV A WHITEFISHI BRINGÁS PIHENŐBEN
A Whitefishi Bringás Pihenőben szálltunk meg.
Ez a gyönyörű hely a bringásoknak van,
és egy nő vezeti, Cricket.
Bringázunk, és a bringák segítségével beszélünk a nők jogairól.
Mit gondolsz, a bringa jó eszköz lenne a nőknek,
akár más államokban is, hogy a női jogokról beszéljünk?
Igen, sok női tanfolyamot tartunk itt,
és ne feledjük el,
hogy amikor ideköltöztem, sok nő félt attól,
hogy egyedül csináljon dolgokat.
Én nagyon független ember vagyok, ezért nem is nagyon értettem az egészet.
Szóval bátorítani akarom az embereket, főleg a nőket,
meg akarom adni nekik azt a magabiztosságot,
hogy egyedül is elinduljanak, és képesek legyenek
ilyen utazásokra. Biciklizhessenek, kirándulhassanak,
elmehessenek a régió távoli részeibe is, méghozzá teljesen egyedül.
Elindulhassanak az ismeretlenbe, és ez ne legyen nekik probléma.
Sokan meg sem próbálkoztak még ilyesmivel.
Félnek tőle, és bizonyos szempontból megpróbálnak egy kicsit visszatartani,
vagy megvédeni tőle, bármi is legyen a dinamikája a dolognak.
Minket őrültnek tartanak, mert minden nyáron
kiveszünk egy vagy két hónapot utazásra.
Nem vagytok őrültek. Ez szuper!
Terveznünk kell. Holnap indulunk, és három napig nem találunk boltot.
Kell tojás, mert a fehérje nagyon fontos.
Rizses vacsorakeverék.
- Srácok, ne! - A taco jó, nem?
Igen, kérem. Nagyon köszönöm!
Ezért problémás a bringázás és a kempingezés.
Mindig kipakolunk mindent,
aztán újra be kell pakolni.
VÉLETLEN BRINGÁSOK
Ide kell eljutnunk.
E, 23,3.
A 14-es… Kilenc kilométeres emelkedő.
Idáig emelkedő, aztán lejtő, aztán fel és le, de megoldható.
F, J…
Kezdjük a heggyel! Aztán meglátjuk.
- El kell törnöd! - Várj!
- Egy ág beakadt a láncba. - Várj! Húzd ezt vissza!
Ne!
Lehetett volna rosszabb is. El is szakadhatott volna a lánc.
Ehelyett gyorsan megoldottuk.
De ha el is szakadt volna a lánc, akkor is ki tudtuk volna cserélni.
Hibázunk.
- Hibázunk. - Hibázunk.
Beraktuk volna a szemet,
és három-négy perc alatt készen lettünk volna.
Ma kétszer is rossz irányba indultunk.
De akkor sem használunk GPS-t, térképpel megyünk, és néha eltévedünk,
ez is része a kalandnak. De ha eltéved az ember, az idegesítő.
Ma egy kicsit letört vagyok.
Azt hittem, hogy felejthetetlen út lesz,
de most lehetetlennek tűnik.
Kevesebb mint tíz nap után
már mindenki elgyötört.
Délutánonként gyakran teljesen kimerülünk.
Veszekszünk is, mert nem könnyű megbirkózni ekkora erőfeszítéssel.
Fáradtan sokkal nehezebb gondolkodni.
Elfelejtettem, hogy egy idő után a nyereg az agyat is kikezdi.
Már nem tudom, hogyan üljek.
Rosszul érzem magam, mert az én ötletem volt az út,
és gyakran szemétnek tűnök, aki nem akar megállni,
hanem még tekerne tíz vagy 20 kilométert.
Félek, hogy nem tartjuk az ütemtervet.
Silvia feldühít,
mert borzasztóan lelkes,
és nehéz kordában tartani és eltéríteni. Olyan, mint valami forgószél.
Sajnálom Lindát, mert biztos vagyok benne,
hogy nem ez álmai utazása,
ez az én álomutam.
A kedvemben jár, mert tudja,
hogy mennyire kell nekem a kaland és a kihívás.
Néha félek. Aggódom…
hogy az út fontosabb nálam.
Mintha folyton az út, a kaland és a kihívás
járna az agyában.
A hétköznapokban is kellenek neki a kis kalandok, különben meghal.
Talán legbelül sejtettem, hogy ez az út egy sokkal nagyobb út része,
amit mi választottunk,
és minket, kettőnket jelképez.
COTTONWOOD TAVAK SEELEY-TÓ - OVANDO
Láttuk az első medvénket, és halálra vagyunk rémülve.
Medve, tűnés! Érkezünk!
Medve!
- Zajongjatok! - Medve, jövünk!
Én azt mondanám: „Üdv, uram!”
Üdv, uram!
Ha valaki a Közép-Nyugaton teker sok-sok kilométert,
előbb-utóbb találkozni fog cowboyokkal.
A cowboy lovas célbalövésnél öt lufit kell kilőni egyetlen pisztollyal.
Aztán elteszi a pisztolyt, előveszi a másikat,
és megint kilő öt lufit.
A pálya elrendezésétől függően
lehet, hogy ki kell kerülni a hordót,
és végül be kell érni a célba,
ekkor áll meg a számláló.
Ám meglepetésünkre itt csak lányok vannak.
Hölgy cowboy, 21,893.
Szép menet volt!
HELENA FELSŐ KIS PRICKLY PEAR PATAK
NAGY-VÍZVÁLASZTÓ BICIKLIÚT
Szeretlek
És elnézést, szeretlek
Szeretlek
Szeretlek, lejtő!
Ahogy erőlködünk, a ’80-as évek slágereit énekeljük.
Még a hold se érkezik
Tovább keresek valami tennivalót
Le, le
- Le, le - A csillagok és a szerelem közt
Csajok, sosem jutunk el a második helyre.
Ez a kétségbeesés. Már nem bírjuk tovább.
- Próbáljunk meg leereszkedni! - Látszott, hogy ott van.
Ereszkedjünk le! Előbb-utóbb találkozunk valakivel.
Rossz az irány. Elhozatjuk magunkat visszafelé.
Miről beszélsz? Itt vagyunk.
- Ereszkedjünk le! - Várj!
Ez nem betonút?
Ha betonút,
akkor egy nagyobb betonúthoz vezet.
- Így van. - Hová?
A nagyobb betonút Helenába fog vezetni.
Úgy döntöttünk, szerzünk egy kisteherautót
a bicikliknek.
Helenából Buttéba megyünk.
Ez nagy kár,
mert végig biciklizni akartunk.
De már nem bírtuk tovább, nem vagyunk hősök,
és nem rohanunk.
Szóval elvitetjük magunkat és levágunk majdnem hét kilométert,
amit a veszélyes autópályán tettünk volna meg.
Még hosszú az út biciklivel.
Néha fel kell adni.
Igaz?
Ez nem feladás. Egy kicsit máshogy látjuk a dolgot.
Ma elvittük lemosni a bringáinkat.
800 kilométernyi sár, por, emelkedő és lejtő után
egy kellemes fürdő, egy átnézés és a váltók megolajozása
a legkevesebb, amit megtehetünk.
A kicsinosítás után mindenki szabad estét kap.
Szép volt!
15. SZ. ÁLLAMKÖZI FELÉ
A helyek és földek mellett, ahol az ember megtelepedett,
nagy részek maradtak primitívek.
Az az egyik legizgalmasabb dolog a biciklizésben,
hogy néha összefutunk más bringásokkal,
felfedezőkkel és sportolókkal. De nőkkel és férfiakkal is,
akik úgy döntöttek, eljönnek bringázni a természetbe,
hogy újra felfedezzék önmagukat.
Mit jelent számodra a biciklizés?
- Miért bringázol ezen az úton? - Ez az életem nagy része.
Hiba lenne bringázás nélkül élnem az életem.
Néha biciklizés közben találkozunk
olyan bringásokkal, mint mi, és az a fura,
hogy egyfajta köteléket jelent, hogy biciklizünk.
Gyorsan megtaláljuk a közös hangot,
ha mesélünk az úti élményeinkről,
a küzdelemről, az utakról.
És közben az az elképzelésünk, hogy mások is
ugyanúgy gondolkodnak az útról vagy a bringáról.
Itt, Montanában nagyon büszkék rá az emberek, hogy sok marhájuk van.
Ezek fekete és vörös Angusok, és azt hallottuk,
hogy itt háromszor annyi marha van, mint ember.
Két és fél millió marha van, és csak egymillióan élnek itt.
- Szia. - Jó reggelt!
Már 6:00 óra van. Megfagyunk.
Az idő 7:15. Indulunk.
Ha fel is tudtunk volna kelni korábban, túl hideg lett volna.
Az a lényeg, hogy legkésőbb 7:30-kor elinduljunk.
Nagyon kevesen élnek Montanában,
és amikor kora reggel elindulunk,
akkor a prériket,
ezeket a végtelen mezőket
csak mi látjuk.
Aztán amikor a legkevésbé számít rá az ember,
kilyukad a Montanai Hollywoodi Stúdióknál.
Tényleg gyönyörű hely. Senki sem számított rá.
Olyan volt, mint egy film díszlete. Mindenkit lenyűgözött.
Ha találunk egy aranyrögöt, veszünk egy pickupot.
Átnézed a nagyobb darabokat,
aztán vízbe meríted.
Egy aranyrög.
Nem tűnik jónak a színe.
Új csúcsok várnak megmászásra…
RED ROCK TAVAK CARIBOU-TARGHEE NEMZETI ERDŐ
…mielőtt Idahóban jön egy rövid rész, aztán meg a wyomingi nemzeti parkok.
WARM FOLYÓ COLTER-ÖBÖL
Lejöttünk Montana hegyeiből,
és ma először mentünk sokáig egyenesen
a hatalmas mezőkön.
Az ilyen napok unalmasak is.
Az unalom is része egy bringatúrának,
egy lassú útnak, és meg kell tanulni ezt kezelni.
Soha véget nem érő út
Vannak olyan időszakok is,
amikor kikapcsol az agyad, és fáradtnak érzed magad.
Tekersz, az aszfaltra koncentrálsz,
a földre, a pörgő kerékre.
Számomra a kaland kutatás,
valaminek a felfedezése.
Ezen az úton felfedezőnek érzem magam.
Otthon mindig figyelnem kell, hogy nőies legyek,
olyan, amilyennek látni akarnak, és ez a helyzet a munkámban is.
Itt viszont
nem kell tartanom az ítélkezőktől,
és nem kell mások kedvére tennem.
Nem gond, ha három napig nem mosok hajat, vagy ha zúzódások vannak a lábamon,
és csak az érzéseimre koncentrálok
az úttal kapcsolatban. Az érzelmeimre és az útra alattunk.
ZSÁKUTCA
Jól van. Ezt ki lehet nyitni, igaz?
- Igen! - Igen!
RED ROCK TAVAK NEMZETI VADREZERVÁTUM
Siessetek!
Találkozunk, ha eláll az eső.
- Esik. - Nagyon éhesek vagyunk.
De mivel esik, nem tudunk enni,
szóval türelmesen várunk, amíg remélhetőleg eláll.
Ha nem áll el, megesszük egymást.
Elfogyott a víz.
Ezúttal kempingezünk, szóval innen vételezünk.
Ezek itt őzgidanyomok.
Türelmetlen ember vagyok.
A lehető legtürelmesebb próbálok lenni,
de négy embernél nyilván vannak dolgok, amik…
Négy tempó, négy gondolkodás,
négy különböző életstílus. Én reggelente dühös leszek.
Másfél, néha két órába telik, hogy elinduljunk,
és ettől megőrülök. Gyakran kezdem…
a napi 90-100 kilométerünket rossz hangulatban.
Igazság szerint kurvára unom ezt.
Egész nap panaszkodik.
Túl sok az emelkedő, túl sok a kilométer,
túl sokat kell erőlködni…
Mégis mire számított? A Ventóra?
A Torinó-Velence útvonalra?
Vagy a Sziklás-hegységre?
Hónapok óta tervezgette már.
Ha nem akar jönni, szólhatott volna.
Összevesztem Silviával amiatt,
hogy mi értelme van gyorsan odaérni.
Szokás szerint ő mást gondol, mint én.
Az elmúlt években
csak ketten voltunk,
és könnyebb volt kompromisszumot találni az elképzeléseink között.
Az idén ez nehezebb, mert szövetségeseket keres,
akik tartják vele a tempót.
Én próbálom erőltetni…
hogy legyen egy kis időm írni,
más dolgokat csinálni, pihenni,
vagy csak egyedül lenni.
Imádok versenyezni, az életben, a kosárlabdában,
és néha több kilométert nyomnék le, de ehelyett meg kell állnunk,
mert valaki lemarad,
vagy mert valakinek innia kell,
vagy mert túl későn indulunk reggel,
vagy mert valaki éhes. Ha egyedül lennék, sokkal gyorsabb lennék,
mert nekem, bár tudom, hogy ez nem verseny,
fontos, hogy motiváljon valami.
KONT. VÍZVÁLASZTÓ MAG. 2920 M
Néha, amikor hosszú emelkedő jön,
különösen földutakon,
nagyon küzdünk.
Látom, hogy a társaim küzdenek,
látom, hogy Linda szinte szenved.
Elgondolkodom, hogy mit keresünk itt, én mit csinálok,
és mi az értelme ennek az útnak.
Ülhetnék a parton egy mojitóval a kezemben,
és lazíthatnék, mint bárki más nyáron.
Lehet, hogy egy kicsit mazochista vagyok,
hiszen minden bringás az,
abban az értelemben, hogy az erőlködés és a kimerültség része a sportnak.
Emelkedők istene,
sík terepek istene, miért hagytál el minket?
Amikor felérünk egy hágó tetejére,
szinte büszke vagyok arra,
hogy képes voltam megcsinálni a saját lábammal, egyedül.
Aztán jön az ereszkedés.
Az ereszkedés tiszta öröm,
szabadság, a boldogság egy leírhatatlan pillanata.
Aszfalt!
Látom az aszfaltot az alagút végén!
Aki feltalálta az aszfaltot, zseni volt.
Nagyobb zseni, mint a penicillines.
RED ROCK HÁGÓ MAGASSÁG: 2170 M
Ne, várj!
Ez az!
Megvan. Kösz!
Ma nagyon kemény napunk volt. Reggel földúton mentünk
héttől vagy nyolctól.
Kora reggeltől rengeteget tekertünk.
Aztán ismét aszfaltot találtunk,
de nem érhettük el a célunkat.
Kétségbeesetten kerestünk segítséget,
és végül sikerült eljutnunk ide,
miután találkoztunk egy csodás nővel, aki megosztotta velünk ezt a szép helyet.
Nagy mázlink volt.
Lehet, hogy a bicikli
váltja ki a kedvességet az emberekből, mert annyira fárasztó.
Talán ezért kedvesek velünk az emberek.
Az a gyanúm, hogy ezeknek a srácoknak is hasonló kalandokban volt részük.
„Hosszú, forró nap, sok emelkedővel a Brooks-tótól.”
„Elszámoltam a vizet, és szenvedtünk a lejtőn.”
Igen.
Volt az az őrült lejtő.
Úgy látom, ők is oda akartak menni,
ahová mi tartunk.
„Nagyon köszönjük a vendéglátást.”
Igen, ez az út vezet
az élet nyüzsgésébe. Azt hiszed, eljuthatsz a városba,
de aztán őrületes, hogy… Manchesterből jöttek.
Valami hasonlót fogunk írni. „Kösz, hogy megmentette az életünket.”
- Hű, dinnye! - Jesszusom!
Ez aztán az ajándék!
Megnézitek? Dinnye. Szoktatok dinnyét enni?
- Igen, hogyne! Istenem, köszönjük! - Meg ilyesmi.
- Üdv! - Segít egy kicsit egy hosszú nap után.
- Igen. - Köszönjük!
Elképesztő. Nagyon kedves nő.
- Még dinnyét is hozott. - Hála Istennek!
Megkérdeztük, hogy kér-e pénzt, de nem kér semmit.
- Gyönyörű ez a hely. - Nem kér pénzt.
Mi nem tudunk adni semmit, de azt mondta, hogy:
„Itt vannak maguk.”
Igen. Imádom a dinnyét, ő meg utálja.
ASZFALTÚT VÉGE A TÉLI HÓNAPOKBAN AZ ÚT LEZÁRVA
Pár napja megyünk a wyomingi sivatagban,
és ez egy teljesen más környezet.
A Battle Creek-völgyben vagyunk.
A magas és durva hegyek felé tartunk.
Arra számítok, hogy Coloradóban sokat kell majd erőlködnünk,
de élvezetes is lesz.
Remélem, több lesz az élvezet, mint a fáradság.
Mindenki több fáradságot akar, mint élvezetet.
Ez Silvia Gottard egyik alapelve.
Megvan az első defekt
nagyjából 1500 kilométer után, szóval elég szerencsések vagyunk.
De ez mindig gáz. Szét kell szednünk az egészet.
Nyilván a hátsó kerék volt az, ami bonyolultabb.
Mindenkinek van egy belsője.
Most feláldozom az enyémet.
A gumit is ellenőrizni fogjuk, mert korábban hallottam valami fura hangot.
Melyik nem működött?
- Jól van! - Ez az!
Ez az! Megjavítjuk vagy kicseréljük?
Van benne egy kis kavics.
Hogy ragadjon, különben…
Jó lesz.
Nem, jó lesz.
- Hol a szelep? - Ott van.
Így jó lesz. Megvan?
- Talán a kicsire. - Tessék!
Igen!
A világ leggyorsabb kerékcseréje.
INGYENVÍZ A BRINGATÚRÁZÓKNAK
Nézzétek, mennyi nasi, meg ilyenek!
Milyen kedves! Olyan területen vagyunk,
ahol nincs víz 100 kilométeren át, és valaki itt hagyott egy hűtőládát
vízzel és nasikkal.
VÉLETLEN BRINGÁSOK
Milyen sokan vagyunk!
Menjünk!
ITT VANNAK A JÁVORSZARVASOK!
LYNX-HÁGÓ KÖZPONT ROUTT NEMZETI ERDŐ
Coloradóban nagyon hosszúak az emelkedők,
de kevésbé fárasztóak, mint, mondjuk, Montanában.
Itt a hossz teszi őket nehézzé,
mert otthon nem vagyunk hozzászokva a folyamatos felfelé tekeréshez
20 vagy 30 kilométeren át.
Szóval kimerítőek.
Még mindig nem szenvedünk a magasságtól, de az biztos, hogy ki szoktunk fulladni.
Ez egy másfajta tempó,
keményebb, de a környék
igazán gyönyörű, szóval megéri a fáradságot.
Több mint 1900 kilométert tekertünk.
Már majdnem egy hónapja úton vagyunk,
és úgy érzem, erősebb és edzettebb vagyok.
Olyan dolgokat csinálok, amikről nem hittem, hogy menne.
Korábban az ilyen emelkedők lehetetlennek tűntek,
de valahogy feljutunk rajtuk.
Ám ezúttal, amikor felértünk a dombra,
egy újabb akadállyal szembesültünk, ami láthatatlan volt,
és a szívre hat, nem a lábra.
Linda szenved.
Rossz kedve van, mert híreket kapott Olaszországból.
A sógornője haldoklik.
Senki sem számított erre,
különben nem jöttünk volna el ilyen hosszú útra.
Rossz látni,
hogy szenved, és nincs mit tenni.
Amikor írtam a testvéremnek
és az unokaöcséimnek, közölték, hogy mi a helyzet.
Egy vagy két napig
nagyon gyötrődtem.
Szörnyű rémálmaim vannak.
Ez a dolog az anyámra emlékeztet.
Rosszul érzem magam, mert tudom, mit jelent,
ha egy ilyen közeli hozzátartozó…
ilyen gyorsan meghal.
Utálom, ha tehetetlen vagyok, segíteni szeretnék Lindának.
Talán jobban kéne attól félnünk, hogy nem élünk, mint a haláltól,
mert talán mindannyian nagy kockázatot vállalunk,
hogy félelemből
nem olyan életet élünk, amilyet akarunk.
Talán ez az út menekülés is a valóságból.
Hol van? Az ott?
Ott van!
MARSHALL-HÁGÓ MAG. 3304 M - KONT. VÍZVÁLASZTÓ
Hullák vagyunk.
Tépd apró darabkákra a hátamat…
- és dobd ki! - A Marshall-hágó meghódítva!
Komoly kihívás volt mentálisan.
Ma ünnepeljük, hogy már egy hónapja biciklizünk.
Jutalomként rátaláltunk erre a gyönyörű,
ízléses házra,
és főzünk egy kis olasz biotésztát tonhallal.
Meghúztuk magunkat itt, mert már órák óta vagyunk ezen a prérin,
és egyetlen fa sincs.
Csak így bújhatunk el a nap elől.
Odakint van egy tábla, hogy a ház rozoga és veszélyes,
de ha választani kell, hogy megöl a hőség, vagy egy gerenda a fejünkre esik,
akkor azt választjuk…
hogy legjobb lenne árnyékban meghalni, evés közben.
A magányos, ötcsillagos házban töltött ebédszünet után
elindulunk felfelé, az út legmagasabb hágójához,
de az időjárás nem sok jót ígér.
Az Indiana-hágónál vagyunk.
Eső és jég esik, rohadt hideg van.
Két villám is lecsapott, és azt kérdeztem, hogy: „Mit művelünk?”
Ereszkedésnél az út tiszta sár volt.
Egy pillanatra tényleg…
Jó, nem estem pánikba, egyértelműen nem ez történt,
de basszus, nem találtam az utat.
Most mi legyen? Szakadt az eső.
A jégdarabkák fájtak.
Olyan nagyok voltak!
Volt rajtunk sisak, de a bőrünkön és a lábunkon éreztük.
Próbáltunk bebújni a bringák alá, de nem igazán jött be.
A bányánál azt gondoltam, hogy: „Azt akarom, hogy itt érjen véget az út.”
A fülem.
Nagyon fáj a kezem.
- Látod? - Egy kicsit vizes?
Még sosem voltam ennyit esőben és jégesőben…
Őrület. Szétáztam.
Most hívok egy taxit, és megvárlak titeket ennek a szar útnak a végén.
- Nem, drágám. - Menj a francba!
Megcsináltuk!
Fogd be, kurvára unom már!
Az a buldózer…
felemelhetne minket és a bringákat.
- És mehetnénk. - És mehetnénk.
Látszik, hogy mennyi sáron és esőn vagyunk túl.
Rajtunk is rengeteg sár volt.
Már leráztuk egy kicsit.
Azoknak a nagy örömére,
akiknek ki kell majd takarítaniuk a bánya mosdóit.
INDIANA-HÁGÓ
Colorado magas, több mint 3000 méteres hágói után
hamarosan leereszkedünk Új-Mexikó sivatagjaiba,
ami az utunk utolsó szakasza.
Ünnepeljünk a vasúti
síneken!
Colorado utolsó hágója.
Most lemegyünk Új-Mexikóba!
Ha Isten is úgy akarja, eljutunk Új-Mexikóba, és ma este…
Tortillas! Vamos, vamos, arriba, arriba, arriba!
ÜDVÖZÖLJÜK
ÜDV ÚJ-MEXIKÓBAN, A VARÁZSLAT FÖLDJÉN
Elértünk Új-Mexikóba, és hogyan ünneplünk?
- Margaritával. - Margaritával.
TÖRTÉNELMI ÚT ÚJ-MEXIKÓ
Nem ilyen lesz, de biztosan lesznek sivatagok.
De jó sok hegyi hágó is lesz, naponta egy.
Az utolsó napok nagyon kemények lesznek.
Nem lesz víz.
Mindenki figyelmeztetett, hogy szörnyű a forróság Új-Mexikóban.
Elfogyott a víz. Találkozunk egy fickóval,
akitől kapunk pár üveggel. Milyen mázli! Komolyan!
- Nagyon köszönjük! - Szívesen.
Köszönjük!
PIE-O-NEER PIE TOWN, ÚJ-MEXIKÓ
Elértünk Pie Townba…
PITÉK NYITVA - AZ ÖNÖK ÖRÖMÉRE
…ami a pitéiről ismert. Együnk egy nagy szeletet!
Ezt nézzétek!
MEGGYES MEGGYES
CSILLAGOS CSILLAGOS ÁFONYA ÉJJEL
JÖHET A PITE
A francba, ez nagyon jó!
Isteni!
- Már értem. - Rendben.
Éljen Pie Town!
A piték városa.
Eljutottunk Pie Townba,
és találtunk egy hostelt, ami mindenki számára nyitva áll.
A neve Toaster House,
mert teli van kenyérpirítókkal,
és nem értem, Linda miért nem akar
ezen a gyönyörű helyen aludni, hiszen még ingyen is van.
Én felállítom a sátrat, nem tudom, te mit csinálsz.
Láttuk a szobát. Úgy néz ki, mint ahol elrabolt embereket tartanak hónapokig
foltos matracokon.
Odabent van egy fura fickó, olyan, mint egy Út a vadonba-szereplő.
Mintha varázsgombát evett volna,
és nem jött le róla. Nem valami hívogató.
- Egy bringán él? - Igen, hölgyem, így van.
- És folyamatosan utazik? - Nyolc vagy tíz éve.
- Tényleg? - Igen.
Amikor ide jöttem, nem volt itt senki. Szerintem nem találkoztam senkivel.
Szerintem sokan jönnek, találkoztunk másik négy bringással is,
szóval zsúfolt lesz a ma este. De kint is sátrazhatunk.
Talán majd én alszom kint.
Nem kell. Két fickó érkezik.
- Nem probléma. - Szerintem sátrazni fogok. Mármint…
Hogy ne legyek útban.
- Nem gáz. Most eszünk valamit… - Nem gond.
…nem lesz gond. Ne aggódjon!
Ebben az őrült házban vagyunk. de a hangulat nagyon vicces.
Ma este főzünk egy kis finom spagettit paradicsomszósszal.
De mivel nem találtunk semmit ezen a helyen,
csak amerikai spagettink van, és Prego,
ami egy hagyományos olasz szósz. Egy kicsit félek.
- Ebben mi van? Na ne! - Minden ott van.
- Itt van a fakanál! - Remek!
Nézd, mit találtam neked!
Pirítsuk még a hagymát! Világosabbra!
- Olasz spagetti mindenkinek! - Köszönöm.
Olyan, mint… Hogy is mondjuk, hogy „colla”?
Mint a ragasztó.
Miért utazik egyedül?
Nincs kivel utazni. Mindenkinek családja és normális élete van.
- Olyan unalmasak! Nem tudom. - Unalmasak, igen.
Mindig találkozom emberekkel.
Jó móka. Más lenne
egy olyan út, ahol nem jár senki, de itt olyan sok bringás van,
hogy mindig találkozom valakivel.
Este órákon át esett.
És ma reggel is úgy tűnik, hogy esni fog.
Az ég szürke, és az előrejelzés se a legjobb.
Három napon át kéne mennünk
földúton, a sivatagban, egy vadabb részen,
de valószínűbb,
hogy az aszfaltos úton megyünk,
mert rengeteg a sár, és a bringáink nem megfelelőek ehhez.
BUCKHORN LAKÓKOCSIPARK ÜDVÖZÖLJÜK
KONTINENTÁLIS VÍZVÁLASZTÓ MAG. 1898 M
Egy kicsit elérzékenyültem, mert elértünk Hachitába.
Nyolcvan kilométerre vagyunk
a mexikói határtól
és a kalandunk végétől. Fura belegondolni, hogy holnap
ülünk utoljára biciklire.
Ötven napon át bringáztunk,
és már rutinná vált. Hatkor felkelünk, felszállunk a bringára,
ellenőrizzük a vizet és az ételt, és megnézzük a térképet,
hogy teljesítsük a napi szakaszt.
Azt hiszem, ez hiányozni fog.
Igaz, hogy fáradt vagyok,
de valahogy boldog is,
hogy eljutottam az út végére.
Elindultunk, tekertünk,
és megtettünk 4000 kilométert.
Örülök, hogy megpróbáltam, de ez túl sok volt nekem,
mert egy sportkihívás nem éri meg azért,
hogy élő dolgokat láthassak, és megállhassak.
Linda nagyon cinikus, gyakran mondja, hogy elege van, hogy fáradt,
hogy alig várja, hogy befejezze a bringázást, de szerintem
mélyen belül ő is nagyon boldog.
Számomra ez nagy megerőltetés volt.
Aztán a végén ezt elfelejti az ember. Itt vagyunk.
Csak a megérkezés öröme marad. Szuper!
Csak kis részletek maradnak meg, mint a filmekből.
A szuper dolgokat kimásoljuk magunknak,
a sikereket. Meg a küzdelmet,
de azt már csak múlt időben említjük, pont, mint egy filmben.
Gyerünk!
USA HATÁRELLENŐRZÉS
- Olyan meleg van! - Adj egy csókot!
- Sikerült! - Nem tudom, túléljük-e,
hogy ilyen melegben kell várakoznunk.
De ideértünk.
AZ AMERIKAI EGYESÜLT ÁLLAMOK HATÁRA
Elképesztő belegondolni, hogy holnap, nem is tudom,
holnap felkelünk, és kivisz a busz a phoenixi reptérre.
Nagyon fura lesz.
Ez a leghosszabb utunk a Véletlen Bringások projekt keretében.
Próbára tett minket,
néha párként is, azt hiszem.
Vége, megérkeztünk,
még mindig nem tudom felfogni. Talán le kéne írnom,
hogy teljesen felfogjam, hogy vége.
Az ember 24 órán át van benne ebben, az útban, az erőlködésben, a porban,
a ledarálandó kilométerekben, mert ha nem, akkor nem ér a végére.
Jobban ráláttam a világ azon részeire,
amik nem olyan lenyűgözőek,
de hatalmasak, mint ezek a nagy, üres puszták.
Vagy a szellemvárosokra, ahol még mindig élnek emberek.
Valami megragad az emberben.
Különösen a bringával, mert a saját energiánkkal hajtjuk,
ezért is teljesen más dolog.
Valahogy azt érzi az ember, hogy ki van szolgáltatva az elemeknek,
vagy a nagy teherautóknak, amik megelőztek az úton.
Az ember olyan pici és magányos
a semmi közepén,
és ez jó érzés.
Tudom, hogy hiányozni fog, és biztos,
hogy Lindának is.
A feliratot fordította: Laszlo Bogdan