Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PREDSTAVLJA
Strahota.
Koliko ih još mora umrijeti, gospodine?
Što mi možemo ako se one ne daju pokolebati?
Lucifer im je jezik čvrsto zavezao,
pa sve i da ih malo-pomalo komadamo, opet ne bi odale tajne sabata.
Što ako sabat ne postoji?
Što ako je to samo san?
Da je to obični san,
kako bi onda tolike žene sanjale isto?
Ako pribrojimo tri od sinoć,
dosad smo imali ukupno 77 pogubljenja, gospodine.
Sad su nam preostali još samo lučki gradovi.
Mornari.
Već kilometrima nismo nijednog vidjeli.
Samo žene.
Dobro došli.
Velečasni Cristóbal de Azpilikueta, na usluzi.
Gospodar Urtubi me zadužio…
Ja sam velečasni Cristóbal de…
Kirurg.
Ispričavam se.
Ja sam velečasni Cristóbal de Azpilikueta.
Na usluzi.
Gospodar Urtubi me zadužio da vam budem na usluzi…
Velečasni.
Njegovo Gospodstvo je umorno.
Odaje ste mu pripremili, nadam se.
Idite.
-Njegovo… -Kamo ćemo s tolikim ljudima?
-Vojnici mogu spavati u staji. -Trebaju oni i jesti!
Tko će sve to platiti?
Kralj.
Počuj jeku galebova
Prema Terranovi kada polijeću
Velika pogibelj na pučini vreba
A u našoj duši još i veća
Velika pogibelj na pučini…
Uzmi sad desnu.
-Je li te otac vodio u Terranovu? -Ne može.
Zar nije on glavni?
Ti ne znaš da žene ne smiju ploviti?
Mogu, mogu. Ti ništa ne znaš.
Jesi li ikada plovila?
Ja nisam, ali María jest.
Ti si plovila?
Ma ne.
Nisam.
Ne moja sestra, druga María.
Plavuša María? Ona mi je prijateljica, pitat ću je.
Galebica María.
Tako su je prozvali jer je uvijek trčala obalom.
Trčala i vikala.
Kako ono, Olaia?
Hoću ići u Terranovu!
Ana, kako samo u jednom danu uspiješ nadrobiti toliko gluposti?
Dodaj namotanu konoplju, molim te.
Odveo ju je na proplanak.
-Gdje smo palile vatru? -E tamo.
Tvoj otac joj reče: „Na najvišu granu.“
„Popni se, galebice, još više!“
„Više!“
Ana, María, u kuću.
Tražimo Anu Ibarguren, Maríju Ibarguren, Maider Aguirre
i Olaiju Isasi.
A zašto ih trebate?
Što je bilo, bako?
Ti, kako se zoveš?
Ni makac!
Drži je!
Trkom!
-Hajde, vojnici! Pohvatajte ih! -Stoj!
Držite je!
Bježe! Onamo!
Oči!
-Ništa nismo skrivile. -Pogled u pod! Uza zid!
Ne mičite se.
Sama ću!
Evo, pogledaj. Smiri se.
Ne gledaj me!
Polako, evo.
A Katalin?
Ovo je zabuna.
Krive su pohvatali.
Nisu. Tu smo zbog tebe.
Molim?
Ti i tvoja koza!
-Koza? -A nego što drugo?
Nije koza razlog.
Nego što je?
Uza zid!
Sagni glavu!
Sve uza zid!
Maider Aguirre.
Ova.
Pogled u pod!
Katalin, gdje si bila?
Ne znam.
Kako ne znaš?
Što su ti radili?
Ispitivali me.
O čemu?
O vama.
O Ani i meni?
O svima vama.
Što si rekla?
Istinu.
Kakvu istinu?
Zanima ih kad smo išle na proplanak u šumi.
-Što smo ondje radile. Kamo smo išle. -Što još?
Kako da onamo dođu.
Puno sam im puta morala objašnjavati put.
Nacrtala sam ga na karti.
Svi znaju put do proplanka. Nisu nas zato morali zatvoriti.
Očito nas je netko vidio dok smo išle onamo.
Tko?
Ne znam.
I što sad oni hoće?
Ne znam.
Katalin.
Onda su mi postavljali pitanja.
-Onako nekakva… -Kakva?
Ne znam.
Razmisli.
Kako smo se noću vratile kući.
-Što još? -Ne znam.
Ne znam! Pa kog su te vraga pitali?
Rekla sam ja.
Kad shvate da nismo ništa skrivile,
pustit će nas.
Što si učinila?
Pustit će nas.
Zašto ja?
Smirite se. Pustit će nas.
Katalin, tko te ispitivao?
Ne znam.
Samo još jedanput reci ne znam…
Ne znaš kako su izgledali?
Ne. Nisam ih mogla vidjeti.
Skrivali su se?
Nisu.
Ali kad sam ih pogledala, tu su me udarili.
Sve uza zid!
Zabunili ste se.
Ja nisam ništa skrivila. Ja sam Olaia Isasi, tkalja…
Olaia Isasi.
Ne…
Ako je ovo zbog koze, vratile smo je.
-Htjele smo mlijeko. -Što je ovo?
Nismo krive.
Prestani, Maider!
Maider, smiri se!
Polako, Maider!
Maider!
Da se smirim, je li?
-Ova kučka nas je izdala! -Ma molim?
Maider, dosta. Molim te.
Čule ste me.
Što će ona tu?
Priznala je.
Zločin.
Kakav zločin?
Nisu mi htjeli reći.
Vjeruješ li im?
Jesi li se ikad zapitala
zašto je ova dobra curica počela prijateljevati s nama ubogim tkaljama?
Što bi time postigla? Da je zatvore?
Recimo ovako.
Što ako je Katalin učinila neko zlo,
neku strahotu?
Prije nego što su je uhvatili, sprijateljila se s nama.
I okrivila nas ili rekla da smo je prisilile.
A ti? Zašto si se ti tako brzo vratila?
Što si rekla?
Ti to mene optužuješ?
Poznaješ me odmalena. Uvijek sam te branila.
Ne optužuje ona tebe.
Pogledaj ovu siroticu.
Zar misliš da je sposobna za takve strahote?
Takvo anđeosko lišce.
-Maider nas je sve optužila! -Ma molim?
Ana Ibarguren.
Što je rekla Maider?
Olaia! Što je rekla Maider?
Da smo mi…
vještice.
Što?
Vještice!
Vještice?
Velečasni,
Poznajete nas odmalena. Znate da nismo vještice.
Govori španjolski.
Velečasni Cristóbale, znate da nismo vještice.
-Nisam vještica. -Skreni pogled!
Nisam vještica.
Ako nisi, kako si znala što ću pitati?
To ste druge pitali.
Zašto misliš da si i ti vještica ako su one?
Nisam to rekla.
Zašto nisi?
Je li to tajna?
Jer nisam.
A što je…
vještica?
Vi to ne znate?
Tebe pitam.
Kako znaš da nisi ako ne znaš što je vještica?
Vještica je netko tko ljudima nanosi zlo.
A ti nikomu nisi učinila nažao?
Ne tako.
A kako ti to drugima nanosiš zlo?
Ja ne copram.
Pitao sam kako.
Zašto sam ja vještica?
Zar sam rekao da jesi?
Tko je rekao da jesi?
Zar ja?
Ne, niste, Vaše Gospodstvo.
To si ti rekla.
Jedna od tvojih sudrúga, Olaia Isasi, već je priznala.
Želiš li pročitati?
Drugi odlomak.
Ne? Onda ću ti ja pročitati.
„Ana nas je zacoprala.
Prisilila nas je da zazivamo Belzebuba, Sotonu, Astarotha,
Abadona, Beliala.“
Zlobni cerek.
Zabilježeno, suče.
Sve nas uvjeravate u istu priču.
Razvratni položaj nogu.
Zabilježeno, suče.
Možda je baš obrnuto.
Možda si ti žrtva koju su one zacoprale, je li tako?
-Nisam coprala niti su zacoprali mene. -Ne?
-Ne. -A što si onda radila?
Ja ne radim… ništa.
Po cijele dane ništa ne radiš?
Radim drugo.
A što?
-Volimo šetati. -Je li?
-Kao i drugi. -Što još?
Lijepo nam je u šumi i na liticama.
Ponekad nas uhvati mrak.
Pa se vraćamo po mjesečini. Lako je ako znaš put.
Plešete li?
-Ponekad. -S kime?
-Same. -Bez muškaraca?
-Svi plove. -A komu plešete? Njemu?
Komu?
Pa dobro. Da se vratimo na početak.
Rekla si mi činjenice, ali mi nisi rekla istinu.
Jesam.
Nisi.
Sâm sam je deducirao.
Što to znači?
Sudac zna što misliš bolje nego ti sama.
Sad ćeš mi reći pojedinosti.
Sabatskog obreda.
-Ne znam što je to. -Znaš, znaš.
Sad si priznala.
Onaj židovski obred?
Vještičji sabat.
-Koga prizivate? -Što?
Koga prizivate?
Slavite li Boga?
Da.
Boga želite ugrijati svojim vatrenim cjelovima?
Mi ne želimo
nikakvu drugu
toplinu.
„Nama druge topline ne treba doli cjelova tvojih.“
To je stara pjesma.
-Što joj fali? -Pjevaj.
Pjevaj zaziv.
-Tu da pjevam? -Molim te.
Počuj jeku galebova
Oprostite.
Možete li mi objasniti što je vještičji sabat?
Ne.
Nitko ga nije vidio.
Misliš da si lukava, je li?
Pjevaj zaziv.
Onaj pravi.
Je li i vas pitao za sabat?
Nije. Pljunula sam na velečasnog pa su me vratili.
Na mene se derao: „Sabat!“
-To je meni rekao. -Što?
Da se sjetim sabata.
Kako se možeš sjetiti nečega što ne znaš?
Naše pamćenje laže.
Mozak laže.
Rekao je da mi je jedna od vas zacoprala pamćenje
da zaboravim da ste me vodile na sabat.
Da ste me nudile Luciferu.
Tko je Lucifer?
Vrag.
Rekao je da ste me prisilile da svjedočim čudesima na sabatu.
Je li to istina?
Ana. María.
Ana.
Ana, María.
Ana!
Ana, slušaj. Dođi.
Ovamo dođi, brzo!
Oneka, tiho.
-Otkud ti? -Morate pobjeći.
Idi, čut će te.
-Morate pobjeći odmah. -Ali kako?
Ne znam, ali smislite nešto. Morate otići.
Tvoja baka…
Što si nam htjela reći?
Oneka.
Vaša baka me sakrila u svojoj kući.
Došla je.
Tražila je vas, ali istukli su je i otjerali.
Ozlijedili su je?
Nisu, nije strašno.
Samo si to htjela reći?
Vaša baka…
Rekla mi je
kako joj je prijateljica s tržnice
ispričala da privode žene.
Odvedu ih na vrh brda.
Privežu ih.
Za kolac.
Pa ih spale.
Žive.
Čuvaj se, dušo moja. Budi dobra.
Moramo samo pričekati do sljedećeg punog Mjeseca.
Otkad znam za sebe,
mornari se vraćaju koji dan poslije punog Mjeseca.
Mijene im tad idu na ruku.
Moj se otac lani vratio dva tjedna poslije.
Ako María tako kaže, istina je.
Katalin misli da je prošlo više
zato što joj otac nedostaje.
Što hoćeš reći?
Da me mozak zavara?
Zato se i ne sjećam sabata.
Od ovog jela…
diže mi se želudac.
Odvratno.
Gospođa Lara vas čuje.
Neka. To će joj biti poticaj.
Ovdje smo četiri mjeseca.
A kao da su godine prošle.
Ima li ovomu kraja?
Iscrpljeni smo, velečasni.
U nekim selima morali smo rekvirirati žitnice i mlinove
zato što u zatvorima nije bilo mjesta.
Moralna iskvarenost je toliko uzela maha
da smo morali pogubiti
i tri župnika.
Danju su slavili svetu, a noću crnu misu.
Ne razumijem zašto vradžbina ima više u ovom baskijskom kraju nego igdje drugdje.
Ljudi su ovdje prevrtljivi kao i more.
More, taj put bez puta gdje se ljudi gube.
Otac mi je bio moreplovac.
Iz…
More ga je odnijelo.
Zato češće jedemo meso nego ribu.
Razumljivo.
Ali znao me namlatiti.
Kazna je dobra za suzbijanje poroka.
More, taj put bez puta gdje…
-Kakvih poroka? -Bludnosti.
Tvoje, moje.
Tu i tamo.
Iz nužde.
Žene su pola godine same. Podložne su kojekakvim utjecajima.
Na razmeđi smo tri kraljevstva, planina i mora.
Napadaju nas muslimani i Židovi marani.
Sve te lažne vjere
iskorištavaju siromaštvo i neznanje
kako bi iskvarile ljude.
A ima i goreg zla.
Poganski demoni
koje su misionari prognali iz kolonija
sakriju se u kitolovcima.
I onda napadaju kršćane. Ulaze preko ove luke.
Zato predano blagosiljam svaki brod koji uplovi ili isplovi.
-Velečasni. -Da?
Tražite malo kruha. Možda to pomogne.
Malo kruha.
Daj kruha.
Koliko treba da nađete opipljive dokaze?
-Oko šest do sedam… -Dana?
Ne, heretika.
Dlakavih.
Dajte mi dva dana.
Dva dana?
Moramo sastaviti presudu.
Kako želite.
Dva dana za prikupljanje dokaza.
Onda ću objaviti presudu. Dan poslije toga, pogubljenje.
Neka me kočija to popodne čeka.
Popodne.
Baskijske muhe.
Ne propitujem vaše metode.
Ali niste ih pitali za njihove kletve.
Nisam ih vidio na svoje oči,
ali sirotinja iz sela svašta je spominjala.
Ovce koje su ostale bez mlijeka.
Usjeve gospodara Urtubija.
Svojevoljno okončane trudnoće.
Njegovo Veličanstvo nije nas poslalo
da rješavamo međususjedske nevolje.
Mi se borimo protiv sotonske sekte.
Znate li za priču o gospođi Troffei?
Godine gospodnje 1518. u gradu Strasbourgu
Frau Troffea počela je plesati.
Bog je prokleo taj grad jer je pokleknuo pred Lutherovom herezom.
Ljudi su jedva izvukli živu glavu.
U jadu i bijedi.
Tog jutra
Frau Troffea odvela je svog sina na Rajnu i vlastitim ga rukama utopila.
Da ne bi umirao polako, pothranjen i gangrenozan.
A to popodne
počela je plesati.
Plesati!
Dan i noć.
Do smrti.
Ljudi su bili željni jezovite zabave
pa su se okupili oko nje.
Ali nisu znali
da promatrači katkad postanu sudionici užasa.
Nije dugo prošlo i 153 ljudi danonoćno je plesalo na tom trgu.
Vojnici ih nisu mogli zaustaviti jer su i oni plesali.
Gradske vlasti nisu mogle proglasiti mjere jer su i oni plesali.
Egzorcisti nisu mogli obavljati obrede
zato što su plesali.
Kao drolje.
A ta je plesna pošast u Strasbourgu odnijela 359 života.
Ništa nije opasnije od rasplesane žene.
Ali najmračniji, najrazvratniji plesovi,
to su oni koji se plešu u šumama
zato što su tajni i za njih znaju samo Lucifer i njegove sluge.
Samo oni…
slave obred sabata.
Ako ih uskoro ne zaustavimo,
te izopačene vještice izokrenut će poredak svemira.
Više.
Više…
Oče.
Čuvaj se.
Budi dobar.
Spusti pogled.
Spusti pogled!
Spusti pogled.
Vještice.
Obje ste vještice.
Da, sabat!
Ja sam vještica!
Ima Olaia pravo.
Moramo ga nečim zabaviti.
Da se glupiramo?
Da ga izrugujemo?
Pričat ćemo mu o sabatu.
Daj slušaj što ti kažem.
Ako priznamo, spalit će nas.
Spalit će nas ionako.
Uvjeren je da smo krive.
Kako znaš?
Tako je rekao. Morala sam potpisati.
Ako misle da smo krive, zašto nas nisu već ubili?
Još ga toga zanima. Moramo mu reći što želi.
Dobit ćemo na vremenu.
Što ako više ne stignemo?
Stignemo. Za tjedan dana bit će pun Mjesec.
Tjedan dana.
Zabavljat ćeš ga samo pripovijedanjem?
Nemoguće.
Moguće je, kunem se.
Što ti znaš o sabatu?
Znamo da se pleše, da se pjeva.
Žrtvuju djecu.
Jesu li ti to rekli?
Zazivaju vraga. Lucifera!
Ja znam samo jednu koja danima može govoriti bez prestanka.
Je li tako?
Koliko da pričamo?
Ima nas šest.
Svaka neka priča jedan dan i spašene smo.
Ja ne mogu ni sat.
Možemo mi to.
Svakoj ćemo izmisliti priču.
Ti, recimo.
Možeš utopiti svakog mornara koji ti se ne svidi.
Pa da! Onda sam ja jedina vještica tu!
Nisi. Sve radimo isto.
-María će reći da ima krijesnice u trbuhu. -I da se jebala s Luciferom.
Ozbiljno?
Pa da. Jesi li primijetila kako nas gledaju?
Ana.
Ja se ničega ne sjećam.
Što da ja kažem?
Ti pričaj o Galebici Maríji.
Kad god se Galebica María potužila
što ne može s mornarima u Terranovu,
tvoj bi otac rekao:
„Premlada si još, nemaš krila.
Narast će ti dogodine. Sad me pusti na miru.“
Tražila je prijateljice da joj pregledaju leđa.
Da vide niču li joj krila.
Sve dok joj jednog dana nisam rekla:
„Priđi, malena.“
Odvela sam je na proplanak.
Ali to je tajna.
Između nas dvije.
Natjerala sam je uz najviše drvo na svijetu.
Na najvišu granu.
Rekla sam joj:
„Makni jednu ruku.“
María ju je maknula.
Onda sam joj rekla:
„Makni jednu nogu.“
A onda: „Makni drugu ruku.“
A María…
Maknula je i drugu ruku.
I onda…
Je li pala? Je li poginula?
Nije.
Poletjela je.
Odletjela.
Je li otišla na sabat?
Slušajte.
Izludjet će ga.
Maider.
Diše li?
-Olaia? -Paučinu! Brzo!
-Brzo! -Što si rekla, Olaia?
Što?
Što su te pitali?
-Ništa? -Ana, molim te.
Ovo je radi nas!
Mirna budi.
María Ibarguren.
Vještica sam ja.
Ja isto.
Pokaži mi Luciferov znamen.
Hajde, curo.
Da se ne patiš bez potrebe.
Nije me označio.
Taj znamen ne boli.
Ako vrisneš kada te ubodu,
nastavit će dok…
Zašto bih vama vjerovala?
Imaš li izbora?
Progovorite li opet tim vražjim jezikom, i vi ćete među optužene.
Čudnog li jezika!
To su primitivni jezici kojima se razgovara sa životinjama.
Narječja.
Narječja su jezici koji služe prikrivanju.
Zapisat ću to.
Ovdje.
Gdje?
Tu.
Tu me označio.
Uzalud.
Oprostite, zabunila sam se.
To vam je uvijek tako.
Zlotvor skriva svoj žig.
Ako ga ne sakrije pod kosu, skrije im ga u intimno područje.
Pa čak i u nos ili recimo ovamo.
Na ruci mi je.
Gdje?
Tu?
Počuj jeku galebova
Prema Terranovi kada polijeću
Velika pogibelj…
Nije to, boli je.
Ne, ne boli je.
Migolji se od užitka.
Velika pogibelj na pučini vreba
U našoj duši još i veća
Baš kao što drvo korijen pušta u zemlju
A grane prema moru
Tako će i duh moj
Ako me ostaviš tu
Tako će i duh moj
Ako me ostaviš tu
U dubokom zdencu moje duše
Ploviš ti, moja ljubavi
Svake mi noći dođi
Slušajte.
I ja ću te pustiti
Zaziva gospodara.
Svake mi noći dođi
I ja ću te pustiti
Od Terranove do luke ove
Od šume pa do litica
Nama druge topline ne treba
Do vreline tvojih cjelova
Nama druge topline ne treba
Ustani.
Odričeš se gospodara?
Da, gospodine.
Odsad ćeš govoriti samo istinu.
Sjedni.
Ja sam vještica.
Jedino ja.
Sve sam ih sama zacoprala.
-I ne znaju što im se dogodilo. -Kako je to moguće?
Ne vjerujete?
Da bih ti povjeravao, moram čuti podrobnosti.
Spusti pogled!
Pogledaj me.
Te je noći bio mrkli mrak.
Kupala sam se u bakrenoj kadi.
U plamenu se ukazala sablasna starica.
Meni nepoznata.
-Je li te namazala čime? -Jest.
A onda…
osjetila sam nešto u tijelu.
Neku snagu.
To je bio zov sabata.
Moja sestra nije htjela sa mnom.
Pa sam je pretvorila…
Hladno je.
U janje.
Đavolje janje?
Tvoja sestra janje. Čudno.
Zacijelo je zlotvoru htjela udovoljiti
otjelovljenjem simbola nedužnosti.
Nastavi.
Maider sam pretvorila u magarca.
Katalin!
U svećeničkom ruhu.
-Bogohuli! -Velečasni.
Oneku sam morala pretvoriti u kozu.
U odjeći gospara Urtubija.
„Djevojke, molim vas! I ja bih na proslavu!“
A Katalin sam pretvorila u svinju.
Samo si ti imala ljudski lik?
Bile ste… gole?
Nismo.
Bila sam u haljini, prekrasnoj žutoj haljini.
Lucifer je samo mene odabrao.
Gdje je ta haljina?
Poslije sabata dala sam je Izaro.
Donesi mi je.
Nijedna nije htjela ići.
Olaia!
Zdravo.
Išla sam od jedne do druge i zacoprala ih.
Kako je, Olaia?
Zacoprala sam ih frulom.
-Oho! -Reci kad je dosta.
-Dobro! -A sada ti.
Daj da ja.
U šumi, blizu litice, priredila sam veliku gozbu.
Načarala sam šunke veličine debla.
Desetke sirova.
Puste vrčeve jabukovače.
I vino.
Puno vina.
Hoćeš gljiva?
-Sve su za tebe. -Ne.
Jedan, dva, tri!
Je li fino?
Progutale smo crne hostije od crnih gljiva što rastu pod hrastovima.
Jeste li slavile crnu misu?
Samo ja.
Kažeš da su i one prisustvovale.
To je zato što…
Uvjerila sam ih da je to prava misa
i da primaju prave hostije iz ruku svećenika.
Ali to je bila opsjena.
Kako si stvorila tu opsjenu?
Dimom.
A u tome dimu…
Ukazali su se zlodusi.
Ako zažmirim, vidim svog momka.
Ja ga uvijek gledam žmirećki.
Ružan je.
Ali ne smeta mi njegovo lice
zašto što ima velikoga.
Kakvog još? Zelenog i s bodljama?
Progutale smo ih, pljunule i opet progutale.
Zloduhe ste progutala na usta?
Na guzicu.
Načarala sam ogromni bubanj.
Violinu, lubanju jarca i zvečke za sve nas.
Od Terranove do luke ove
Od šume pa do litica
Nama druge topline ne treba
Do vreline tvojih cjelova
Nama druge topline ne treba
Do vreline…
Da vam pjevam zaziv?
Nama druge topline ne treba
Zapišite melodiju.
Suče.
Što je?
To je kromatska ljestvica.
Kromatska?
Tako može unedogled.
A Lucifer?
Opiši njegovu otjelovljenu pojavu.
Nosi crno.
Ima bradu.
Svijetle oči.
Lijep je.
Je li imao rep?
Jest.
Sprijeda ili straga?
Sprijeda.
Kakav?
Opiši mi ga.
Zelen i bodljikav.
Sprijeda pruža užitak, a straga boli.
Je li ga pokušao staviti u tebe?
Lucifer mi je strgnuo steznik i…
I?
I…
Ne mogu ja to.
Na baskijskom.
Zaista, ne mogu.
To je…
Previše je to. Ne mogu.
Ja…
Jako sam umorna.
Ne mogu misliti.
Da nastavimo sutra?
Znate li probodenje srca i ekstazu svete Terezije?
Dakako, Vaše Gospodstvo.
Kaže: „Vidjela sam jednog anđela,
u tjelesnom obliku.
U rukama mu dugačko zlatno koplje,
a na vršku,
malen oganj.
Njime mi je probo srce,
sezalo mi je do utrobe.
Kad ga je izvadio, činilo mi se da je odnosi sa sobom.
Tako je blago to bilo.
Preplavila me Božja ljubav,
silna Božja ljubav.
Bol bijaše tako velika…
Bol bijaše…
prevelika.
Prisiljavala me ispuštati one jecaje.
Nije to bila…
tjelesna bol,
nego duševna.
Iako ponešto sudjeluje i tijelo.“
-Da. -Dakako.
Da, to je bilo…
Bilo je točno tako, samo…
Bilo je…
Puno više, to je bilo…
Neizmjerno više, kao…
Kao…
Ovako je bilo…
-Što to radiš?! -Oprostite.
Ali ova djevojčura vas je htjela zacoprati očima.
Skidaj to! Van!
Nastavi.
I…
poletjele smo.
Letjele smo kao galebice.
Jeste li dobro, Vaše Gospodstvo?
Naravno.
Da je natjeram da potpiše priznanje?
Noć je pala.
Radite svoje.
Nisam završila!
Moraš potpisati, djevojko.
Potpiši, Ana.
Ostale neće pustiti?
Dobro si postupila.
Sada potpiši.
Tako znači?
Gotovo je?
Ubit ćete me?
Potpiši.
-Što se dogodilo, Ana? -Bez brige.
Sve je dobro.
Vjeruje sve što kažem.
Mislite li da vještice uvijek lažu?
Lažu čim zinu, zar vi to ne znate?
Ona žena priznala je da je vještica.
Ako vještice uvijek lažu kao što kažete, onda…
nije vještica.
Salazare, kako vam ne dodija smišljati silogizme?
Hoću reći,
čuli smo originalna i čudesna priznanja.
Ali to su obične riječi.
Riječi vještica.
Dok na svoje oči ne vidimo vještičji sabat,
nećemo doznati je li stvaran.
Ili samo san.
Reci što se zbiva! Spremaju li mi lomaču?
Meni nitko ništa ne govori.
Što će mi učiniti?
Neće tebi nitko ništa.
Kako znaš?
Zato što ti imaš moć.
Što hoće nacrtati?
Ono što ti imaš,
a ja sam izgubila.
Ti ni djevičanstvo nisi izgubila!
Što sam ja izgubila?
Bila sam poput tebe.
Mlada.
Prkosna.
I neobuzdana.
Ali to sam skupo platila.
Onda sam izvukla pouku.
Ova kapa nam potpuno prekriva kosu, kako su i naredili.
Ali…
Svi oni znaju da izgleda kao veliki kurac.
Samo što se to nitko ne usudi reći.
Muškarci se straše
neustrašivih žena.
A da mi pomogneš umjesto da mi pripovijedaš priče?
Pa to i radim, curo.
Ali uzalud ja govorim
ako ti nećeš slušati.
Nastavite raditi, gospođo.
Hoćete li te crteže pokazati Njegovom Veličanstvu?
Naručit ću bakrorez različitih faza sabata.
Da narod sam vidi i povjeruje.
Prvi bakrorez prikazuje
vješticu kako nanosi mast na mladu inicijanticu.
Zorno dočarava
Luciferovo glavno oružje.
Što mislite, koje?
Laži.
Ne.
Ljepotu.
Da vrag hoće u vama posijati sjeme zla,
kako bi to izveo?
Bi li zamolio ovu ženu?
Ne.
Lucifer se služi drugim sredstvima.
Lucifer svoje sluškinje ne odabire nasumce.
Itekako dobro zna da nas samo žene zamamnog krhkog stasa,
do jučer djeca,
mogu opčarati dok ne postanemo proždrljive zvijeri,
pseta kojima je samo do naslade.
Odjenite je. Hoću vidjeti kako copra.
Hoću vidjeti kako si zacoprala prijateljice.
Zašto bismo slavili lažni sabat kad možemo pravi?
Bi li za nas slavila sabat?
Razumije se.
Moj gospodaru.
Vaše Gospodstvo.
Ali to mogu samo kad osjetim da me Lucifer zove,
u noći kad je pun Mjesec.
Vaše Gospodstvo!
Vaše Gospodstvo.
Čarolija!
Gle što sam dobila.
Slušajte dobro. Ona budala hoće vidjeti kako bacam čini na vas.
Doći će po nas kad bude pun Mjesec.
Što ćemo?
Lucifere!
Sabat.
Lucifere.
Izvrsno. Bubanj, violina, vino.
Šunka.
-Jesi li mu rekao? -Nisam.
Kad ćeš?
Ne mogu mu to reći.
Ne možeš ni zatajiti.
Je li lubanja dobra?
Kravlja je.
Žalim, Vaše Gospodstvo.
Nigdje nismo mogli naći lubanju jarca.
Onda tražite i dalje.
Magarac je vani. Tražimo halju da ga obučemo.
Crne gljive.
Vaše Gospodstvo.
Dva stražara su vam pobjegla.
Sinoć?
Vidio sam. Zašto su pobjegli?
Majke i bake zatvorenica proširile su glasinu
o krvnoj osveti.
Čijoj osveti?
Moreplovaca.
Prije tri godine, zbog spora manje zamršenog negoli je ovaj,
izbodeno je nekoliko stražara gospodara Urtubija.
Hoćete reći da se boje bijednih ribara?
Moram vas upozoriti.
Ako budete odgađali presudu, dovest ćete se u opasnost.
Moreplovci se obično vrate ubrzo nakon sljedećeg punog Mjeseca.
Sljedećega?
Da, zbog plime i oseke.
Ona vještica oteže.
Objavite pogubljenje.
Razumijem.
Ovog znamenitog dana, u četvrtak, 6. studenog, godine Gospodnje 1609.,
završava se povijesno suđenje.
Obilježit će historijat vražjega djela.
Zahvaljujući dosad nečuvenom iskazu vještice pokajnice Ange Ibarguren,
prvi put smo uspjeli rekonstruirati
potpuni i podrobni vremenski slijed
najstrašnijeg mogućeg zločina.
Zločina protiv Boga,
vještičjeg sabata.
Ceremonija pogubljenja održat će se sutra u zoru.
Optužene Ana Ibarguren, María Ibarguren, Oneka Arbizu,
Olaia Isasi, Maider Aguirre i Katalina de Ugalde
proglašene su krivima zbog sudjelovanja u sabatu
i bit će spaljene na lomači.
Njihov pepeo bit će rasut u vjetar,
a njihovu će imovinu zaplijeniti kraljevska vlast.
Ana, vidjela sam ga.
-Koga? -Lucifera.
-Kad? -Sinoć.
-Gdje? -Ovdje.
Došao ti je posvijetliti snove.
Izgledao je točno kao što si ga opisala.
Brada i svijetle oči?
Da.
Zacoprala sam ga.
Neće dati da nas ubiju.
Čekat će pun Mjesec. Doći će po nas.
Kunem se!
-Jači je od nas. -Nije.
-Povukao te za nos. -Ne.
Ozbiljno!
Neće izdržati da ne vidi sabat.
Mora vidjeti kako mu plešem.
Pročitala sam mu pogled.
Dobro Ana kaže.
Lucifer će doći po nas.
Uza zid!
Što to radiš?
-Uza zid! -Smjesta da ste pozvali suca!
Kao životinje su.
Vaše Gospodstvo.
Zar nije ovo pomalo apsurdno?
Možda.
Hoće vidjeti sabat.
Ominum
papalum
Lucifer!
Ajoj!
Pretvorio sam se u svinju.
I? Što ćeš mi sad reći?
Ako je sabat san, sanjamo li onda svi mi isto?
Nama druge topline ne treba
do vreline tvojih cjelova
Nama druge topline ne treba
do vreline tvojih cjelova
Nama druge topline ne treba
do vreline tvojih cjelova
Nama druge topline ne treba do vreline tvojih cjelova
Od Terranove do luke ove, od šume pa do litica
Nama druge topline ne treba do vreline tvojih cjelova
Od Terranove pa do luke ove
Od šume pa do litica
Nama druge topline ne treba do vreline tvojih cjelova
Nama druge topline ne treba
Od Terranove do luke ove
Nama druge topline ne treba do vreline tvojih cjelova
Nama druge topline ne treba
Lucifer!
Nama druge topline ne treba
Druge topline ne treba
Nama druge
topline ne treba
Doli tvojih cjelova
Nama druge
topline ne treba
Nama druge topline ne treba
Lucifere!
Vaše Gospodstvo!
Odvedite zatvorenice!
Vi nemate ovlasti izdavati zapovijedi!
U ime Boga!
U ime Vašeg Veličanstva,
zahtijevam da se pokorite!
Pusti me!
Mičite se! Što to radite?
Pustite me!
Gledajte ih u oči!
Za zadnjeg jesenskog punog Mjeseca
plima
i let galeba
Za zadnjeg jesenskog punog Mjeseca
plima
i let galeba
Idemo skočiti.
Prh-prh-prhni!
Poletjet ćemo, je li tako, Ana?
Jest.
Lete.
Prijevod titlova: Sandra Mlađenović