Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫מזעזע.‬
‫כמה עוד מיתות יידרשו, אדוני?‬
‫מה אפשר לעשות מול נחישות שכזו?‬
‫לוציפר חותם את שפתותיהם בעוצמה כזאת,‬
‫שנוכל לפרק אותם לגורמים‬
‫והם עדיין לא יחשפו‬ ‫את הסודות של שבת המכשפות.‬
‫מה אם שבת המכשפות לא קיימת?‬ ‫מה אם זה רק חלום?‬
‫אם זה היה רק חלום…‬
‫כיצד ייתכן שנשים רבות כל כך‬ ‫חולמות את אותם הדברים?‬
‫יחד עם השלוש מליל אמש,‬
‫הגענו לסך של 77 הוצאות להורג, אדוני.‬
‫כעת נותר לנו לטפל רק בערי הנמל.‬
‫מלחים…‬
‫לא ראינו מלחים כבר קילומטרים רבים.‬
‫רק נשים.‬
‫ברוך הבא, כבודו.‬
‫אני האב קריסטובל דה אספיליקווטה, לשירותך.‬
‫שליט אורטובי הטיל עליי…‬
‫כבודו, אני האב קריסטובל דה אספיליקווטה.‬ ‫-אני המנתח.‬
‫סלח לי.‬
‫כבודו, אני האב קריסטובל דה אספיליקווטה,‬
‫לשירותך.‬
‫שליט אורטובי הטיל עליי לעמוד לרשותך…‬
‫אבי.‬
‫כבוד השופט עייף.‬
‫אני מקווה שהמגורים שלו מוכנים.‬
‫לך.‬
‫כבודו...‬ ‫-היכן אשכן אנשים רבים כל כך?‬
‫החיילים יוכלו לישון באורווה.‬ ‫-אבל גם הם אוכלים!‬
‫מי ישלם את ההוצאות כאלה?‬
‫הוד מלכותו.‬
‫"האזינו לקול השחפים‬
‫בדרככם אל ניופאונדלנד‬
‫סכנה גדולה בלב ים‬
‫סכנה גדולה אף יותר בליבנו‬
‫סכנה גדולה בלב ים…"‬
‫עכשיו קחי את הצד הימני.‬
‫אביך לקח אותך לניופאונדלנד?‬ ‫-הוא לא יכול.‬
‫הוא לא האחראי?‬
‫את לא יודעת שנשים לא יכולות להפליג?‬
‫הן יכולות. זו רק את שלא יודעת כלום.‬
‫הפלגת פעם?‬
‫לא, אבל מריה הפליגה.‬
‫הפלגת?‬
‫לא…‬
‫לא הפלגתי.‬
‫לא אחותי מריה. המריה השנייה.‬
‫המריה הבלונדינית? היא חברה שלי. אשאל אותה.‬
‫מריה "השחף".‬
‫אנשים קוראים לה כך‬ ‫כי היא תמיד הייתה רצה לאורך החוף.‬
‫הייתה רצה וצועקת.‬
‫איך היא עשתה, אולאיה?‬
‫אני רוצה לנסוע לניופאונדלנד!‬
‫אנה, איך את יכולה‬ ‫לספר כל כך הרבה סיפורים מטופשים ביום אחד?‬
‫תעבירי לי את גליל הקנבוס, בבקשה.‬
‫הוא לקח אותה אל קרחת היער…‬
‫איפה שהדלקנו מדורה?‬ ‫-שם!‬
‫אבא שלך אמר לה:‬ ‫"טפסי לענף הגבוה ביותר."‬
‫"טפסי, שחף, טפסי גבוה יותר.‬
‫גבוה יותר…"‬
‫אנה, מריה, היכנסו פנימה.‬
‫אנחנו מחפשים את אנה איברגורן,‬ ‫מריה איברגורן, מיידר אגירה,‬
‫ואולאיה איסאסי.‬
‫לשם מה?‬
‫מה קרה, סבתא?‬
‫את! מה שמך?‬
‫אל תזוזי!‬
‫תפסו אותה!‬
‫רוצו!‬
‫אחריהן, חיילים! תפסו אותן!‬
‫אל תזוזי!‬
‫קדימה! תפשו אותה!‬
‫הן בורחות! לשם!‬
‫העיניים שלה!‬
‫לא עשינו שום דבר!‬ ‫-השפילי את המבט! אל הקיר!‬
‫אל תזוזי.‬
‫אעשה את זה בעצמי…‬
‫זהו, תראה. תירגע.‬
‫אל תסתכלי עליי.‬
‫תירגע. זהו.‬
‫איפה קטלין?‬
‫זו טעות.‬ ‫הם עצרו את הנשים הלא נכונות.‬
‫לא. אנחנו כאן בגללך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫את והעז הארורה שלך!‬
‫העז?‬ ‫-אלא מה?‬
‫לא ייתכן שזו הסיבה.‬
‫אז מה כן?‬
‫פנים אל הקיר!‬
‫ראש למטה!‬ ‫כולכן, פנים אל הקיר!‬
‫מיידר אגירה.‬
‫היא.‬
‫השפילו את המבט!‬
‫קטלין, איפה היית?‬
‫לא יודעת.‬ ‫-את לא יודעת?‬
‫מה הם עשו לך?‬
‫הם שאלו שאלות.‬
‫על מה שאלו?‬
‫עליכן.‬
‫על אנה ועליי?‬
‫על כולכן.‬
‫מה אמרת?‬
‫את האמת.‬
‫איזו אמת?‬
‫הם רצו לדעת‬ ‫מתי הלכנו לקרחת היער.‬
‫מה עשינו שם. לאן הלכנו.‬
‫מה עוד?‬
‫איך להגיע לשם.‬
‫הייתי צריכה להסביר את הדרך פעמים רבות.‬
‫נאלצתי לצייר אותה על מפה.‬
‫כולם יודעים את הדרך לקרחת היער.‬ ‫אין צורך לכלוא אותנו לשם כך.‬
‫כנראה שמישהו ראה אותנו הולכות לשם.‬
‫מי?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אז מה הבעיה שלהם?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫קטלין…‬
‫ואז הם שאלו אותי שאלות…‬
‫שהיו קצת…‬ ‫-קצת מה?‬
‫לא יודעת.‬
‫נסי לחשוב.‬
‫הם רצו לדעת איך חזרנו הביתה בלילה.‬
‫מה עוד?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫"לא יודעת…"‬ ‫מה הם שאלו, לכל הרוחות?‬
‫אמרתי לכן.‬
‫כשיבינו שלא עשינו שום דבר,‬
‫ישחררו אותנו.‬
‫מה עשית, אנה?‬
‫הם ישחררו אותנו.‬
‫למה אני?‬
‫תירגעו. הם ישחררו אותנו.‬
‫קטלין, מי חקר אותך?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אם תגידי "לא יודעת" עוד פעם אחת…‬
‫את לא יודעת איך הם נראים?‬
‫לא. לא יכולתי לראות אותם.‬
‫הם הסתתרו?‬
‫לא.‬
‫אבל כשהסתכלתי עליהם, הם הכו אותי כאן.‬
‫אל הקיר, כולן!‬
‫אדוני, יש לכם טעות.‬
‫לא עשיתי שום דבר.‬ ‫שמי אולאיה איסאסי. אני אורגת…‬
‫אולאיה איסאסי.‬
‫לא…‬
‫אם זה בקשר לעז, החזרנו אותה.‬
‫רק רצינו חלב.‬ ‫-מה קורה?‬
‫לא עשינו כלום.‬
‫עצרי, מיידר!‬
‫מיידר, הירגעי!‬
‫הירגעי, מיידר!‬
‫מיידר!‬
‫שאירגע?‬
‫הכלבה הזו הלשינה עלינו!‬ ‫-מה את אומרת?‬
‫מיידר, די. בבקשה.‬
‫שמעת אותי.‬
‫מה היא עושה כאן?‬
‫היא הודתה…‬
‫בפשע.‬
‫איזה פשע?‬
‫הם לא מוכנים לומר.‬
‫האמנת להם?‬
‫תהית פעם למה‬
‫הילדה הטובה הזו‬ ‫רצתה להתחבר פתאום עם אורגות עניות כמונו?‬
‫מה יש לה להרוויח מזה? ‬
‫נניח…‬
‫נניח שקטלין עשתה משהו לא בסדר,‬
‫משהו איום.‬
‫לפני שהיא נתפסת,‬
‫היא מתחברת איתנו‬
‫וטופֶלת את האשמה עלינו,‬ ‫או אומרת שאילצנו אותה לעשות זאת.‬
‫מה איתך? למה חזרת מהר כל כך?‬
‫מה אמרת?‬
‫את מאשימה אותי?‬
‫את מכירה אותי מאז ומעולם.‬ ‫תמיד גוננתי עלייך.‬
‫היא לא מאשימה אותך בשום דבר, מיידר.‬
‫תראי את המסכנה הזו.‬
‫את באמת חושבת‬ ‫שהיא מסוגלת למעשים איומים כאלה?‬
‫עם פני המלאך האלה.‬
‫מיידר האשימה את כולנו.‬ ‫-על מה את מדברת?‬
‫אנה איברגורן.‬
‫מה מיידר סיפרה?‬
‫אולאיה! מה מיידר סיפרה?‬
‫שאנחנו…‬
‫מכשפות.‬
‫מה?‬
‫מכשפות!‬
‫מכשפות?‬
‫האב קריסטובל,‬
‫אתה מכיר אותנו מאז שהיינו ילדות.‬ ‫אתה יודע שאנו לא מכשפות.‬
‫כאן מדברים ספרדית.‬
‫האב קריסטובל, בבקשה,‬ ‫אתה יודע שאנחנו לא מכשפות.‬
‫אני לא מכשפה.‬ ‫-השפילי מבט.‬
‫אני לא מכשפה.‬
‫אם את לא מכשפה, איך ידעת מה רציתי לשאול?‬
‫זה מה ששאלת את האחרות.‬
‫מה גורם לך לחשוב שאם הן מכשפות, גם את אחת?‬
‫לא אמרתי שאני מכשפה.‬
‫למה לא אמרת את זה?‬
‫זה סוד?‬
‫כי אני לא כזו.‬
‫ומה היא…‬
‫מכשפה?‬
‫אתה לא יודע?‬
‫אני שואל אותך.‬
‫אם אינך יודעת מה היא מכשפה,‬ ‫איך את יודעת שאת לא כזו?‬
‫מכשפה היא מישהי שפוגעת באנשים אחרים.‬
‫ומעולם לא פגעת באחרים?‬
‫לא בדרך הזו.‬
‫באיזו דרך פגעת באחרים?‬
‫מעולם לא כישפתי אף אחד.‬
‫שאלתי, "באיזו דרך"?‬
‫למה אתה טוען שאני מכשפה?‬
‫אמרתי שאת מכשפה?‬
‫מי אמר שאת מכשפה?‬
‫אני אמרתי?‬
‫לא, לא אמרת, כבודו.‬
‫את אמרת את זה.‬
‫אחת מחברותייך, אולאיה איסאסי, כבר התוודתה.‬
‫את רוצה לקרוא?‬
‫הפסקה השנייה.‬
‫לא? טוב, אני אקריא לך.‬
‫"אנה כישפה אותנו.‬
‫היא אילצה אותנו‬ ‫לזמן את בעל זבוב, השטן, עשתרות,‬
‫אבדון, בליעל…"‬
‫חיוך מרושע.‬
‫תועד, כבודו.‬
‫אתה מנסה לגרום לנו להאמין באותו הסיפור.‬
‫תנוחת רגליים מגונה.‬
‫תועד, כבודו.‬
‫ייתכן שההפך הוא הנכון.‬
‫אולי את הקורבן שהאחרות כישפו, נכון?‬
‫מעולם לא כישפתי או כושפתי.‬ ‫-לא?‬
‫לא.‬ ‫-אז מה עשית?‬
‫לא עשיתי… כלום.‬
‫את מבלה את היום והלילה בבטלה?‬ ‫-אני עושה דברים אחרים.‬
‫אילו דברים?‬
‫אנחנו אוהבות לטייל.‬ ‫-כן?‬
‫כמו כולם.‬ ‫-מה עוד?‬
‫אנחנו גם נהנות מהיער והצוקים.‬
‫לפעמים הלילה יורד,‬
‫ואנחנו חוזרות לאור הירח.‬ ‫זה קל כשמכירים את הדרך.‬
‫אתן רוקדות?‬
‫לפעמים.‬ ‫-עם מי?‬
‫לבדנו.‬ ‫-ללא גברים?‬
‫כולם בלב ים.‬ ‫-למען מי את רוקדת? למענו?‬
‫למען מי?‬
‫בסדר גמור. נחזור להתחלה.‬
‫סיפרת לי את העובדות, אך לא את האמת.‬
‫דיברתי אמת.‬ ‫-לא.‬
‫אני הסקתי את האמת.‬
‫מה זה אומר?‬
‫השופט מבין את מחשבותייך טוב יותר ממך.‬
‫עכשיו תתני לי את הפרטים…‬
‫של טקס השבת.‬
‫אני לא יודעת מה זה.‬ ‫-ודאי שאת יודעת.‬
‫הרגע התוודית.‬
‫אתה מתכוון לשבת היהודית?‬
‫שבת המכשפות.‬
‫את מי את מזמנת?‬ ‫-מה?‬
‫את מי את מזמנת?‬
‫את מתפללת לאלוהים?‬
‫כן.‬
‫האם את אלוהים את מנסה לחמם‬ ‫באש נשיקותייך?‬
‫"איננו חפֵצים בשום מקור‬
‫של חום."‬
‫"איננו חפֵצים בשום מקור חום‬ ‫פרט לאש נשיקותייך".‬
‫זה סתם שיר ישן.‬
‫מה הבעיה בו?‬ ‫-שירי אותו.‬
‫שירי את הזימון.‬
‫אתה רוצה שאשיר אותו פה?‬ ‫-כן.‬
‫"האזינו לקול השחפים‬
‫בדרככם אל ניופאונדלנד…"‬ ‫-סלח לי.‬
‫תוכל להסביר לי מה זו בדיוק "שבת המכשפות"?‬ ‫-לא.‬
‫"סכנה גדולה בלב ים…"‬ ‫-לא.‬
‫"סכנה גדולה אף יותר בליבנו"‬ ‫-לא. איש לא ראה זאת.‬
‫את חושבת שאת חכמה מאוד, נכון?‬
‫שירי את הזימון.‬
‫האמיתי.‬
‫הוא שאל גם אותך על השבת?‬
‫לא. כשירקתי בפנים של האב קריסטובל,‬ ‫החזירו אותי לכאן.‬
‫הוא צעק עליי: "שבת! שבת!"‬
‫זה מה שהוא אמר לי.‬ ‫-מה?‬
‫הוא אמר לי להיזכר בשבת.‬
‫איך אפשר להיזכר במשהו שלא מכירים?‬
‫הזיכרונות שלנו משקרים.‬
‫הראש משקר.‬
‫הוא אמר שאחת מכן כישפה את הזיכרון שלי‬
‫כדי שלא אזכור שלקחתן אותי לשבת.‬
‫שהצעתן אותי ללוציפר.‬
‫מי זה לוציפר?‬
‫השטן.‬
‫הוא אמר שגרמתן לי לחוות דברים נפלאים בשבת.‬
‫זה נכון?‬
‫אנה, מריה…‬
‫אנה.‬
‫אנה, מריה.‬
‫אנה.‬
‫אנה, תקשיבי. בואי הנה.‬
‫אנה, בואי. מהר.‬
‫אונקה, תהיי בשקט.‬
‫מה את עושה כאן?‬ ‫-אתן חייבות לברוח.‬
‫תסתלקי מכאן. ישמעו אותך.‬
‫אתן חייבות לברוח עכשיו.‬ ‫-כן, אבל איך?‬
‫אני לא יודעת, אבל עלינו למצוא דרך.‬ ‫אתן חייבות לצאת מכאן.‬
‫סבתא שלכן…‬
‫מה רצית לספר לנו?‬
‫אונקה…‬
‫אונקה.‬
‫סבתא שלכן הסתירה אותי בבית שלה.‬
‫היא באה…‬
‫כדי לחפש אתכן, אבל הכו אותה וסילקו אותה.‬
‫היא נפצעה?‬
‫לא, זה לא רציני.‬
‫זה כל מה שרצית לומר?‬
‫סבתא שלך…‬
‫סיפרה לי ש…‬
‫חברה שלה, בשוק,‬
‫סיפרה לה שנשים נעצרות,‬
‫לוקחים אותן אל ראש גבעה,‬
‫קושרים אותן‬
‫לעמוד…‬
‫ומעלים אותן באש…‬
‫בעודן בחיים.‬
‫שמרי על עצמך, יקירה. תתנהגי יפה.‬
‫עלינו רק להמתין עד לירח המלא הבא.‬
‫מאז ומעולם, על פי זכרוני,‬ ‫מלחים חוזרים מספר ימים לאחר הירח המלא.‬
‫אז הגאות מושלמת. הם לא מחמיצים אותה.‬
‫בשנה שעברה, אבי חזר שבועיים לאחר מכן.‬
‫אם מריה אומרת, זה חייב להיות נכון.‬
‫קטלין חושבת שחלפו ימים רבים יותר,‬
‫מפני שהיא תמיד מתגעגעת לאביה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫שראשי מתעתע בי?‬
‫זו הסיבה שאני לא זוכרת את השבת.‬
‫לאוכל הזה…‬
‫יש טעם של חרא.‬
‫הוא מגעיל.‬
‫גברת לארה שומעת אתכם.‬
‫מצוין. זה ידרבן אותה.‬
‫אנחנו כאן כבר ארבעה חודשים…‬
‫ואני מרגיש שחלפו שנים.‬
‫זה יסתיים אי פעם?‬
‫אבי, אנחנו מותשים.‬
‫בחלק מהכפרים, נאלצנו להחרים אסמים‬
‫וטחנות קמח,‬ ‫מפני שבתי הסוהר היו מלאים עד אפס מקום.‬
‫השחיתות המוסרית כל כך נרחבת,‬
‫שנאלצנו אפילו להוציא להורג‬
‫שלושה כמרים.‬
‫הם ערכו טקסי מיסה נוצרית ביום,‬ ‫וטקסי מיסה שחורה בלילה.‬
‫איני מצליח להבין מדוע יש יותר מעשי כישוף‬ ‫בארץ הבסקים מאשר בכל מקום אחר בעולם.‬
‫האנשים כאן חסרי עקביות כמו הים.‬
‫הים הוא דרך ללא שבילים‬ ‫שבה אנשים מאבדים את דרכם.‬
‫אבי היה מלח.‬
‫של…‬
‫הים לקח אותו.‬ ‫לכן אנחנו אוכלים יותר בשר מאשר דגים בבית.‬
‫כמובן.‬
‫אבל הוא היה מכה אותי.‬ ‫-עונשים מועילים לריסון של מידות רעות.‬
‫הים הוא דרך ללא שבילים, שבה…‬
‫אילו מידות רעות?‬ ‫-חטאי הגוף.‬
‫שלך, שלי.‬
‫רק מעט…‬
‫ועל פי הצורך.‬
‫נשים מבלות מחצית מהשנה לבדן.‬ ‫הן פגיעות להשפעה.‬
‫אנו נמצאים על הגבול‬ ‫של שלוש ממלכות, ההרים והים.‬
‫פלשו לשטחנו מוסלמים ויהודים מומרים.‬
‫כל הדתות המזויפות האלו‬
‫מנצלות את העוני והבורות‬
‫כדי להשחית את בני האדם.‬
‫וזה לא הכול.‬
‫הפגנים השטניים‬
‫שמיסיונרים גירשו מהודו‬
‫מסתתרים בסירות לצייד לווייתנים‬
‫כדי לפלוש לארצות נוצריות.‬ ‫הם מגיעים דרך הנמל.‬
‫לכן אני משקיע מאמצים רבים כל כך‬ ‫כדי לברך כל ספינה שמפליגה או חוזרת.‬
‫אבי.‬ ‫-כן?‬
‫בקש מהן קצת לחם. אולי זה ישפר את הארוחה.‬
‫הביאי לנו לחם.‬
‫הביאי לחם.‬
‫כמה זמן דרוש לגילוי ראיות חומריות?‬
‫כשישה או שבעה…‬ ‫-ימים?‬
‫לא, כופרים.‬
‫ושעירים מאוד.‬
‫תן לי יומיים.‬
‫יומיים.‬
‫עלינו לכתוב טיוטה לגזר הדין.‬
‫כרצונך.‬
‫יומיים לאיסוף ראיות.‬
‫למחרת אכריז על גזר דין,‬ ‫ויום לאחר מכן תהיה ההוצאה להורג.‬
‫תדאגו שהעגלה תהיה פנויה באותו יום.‬
‫אחר הצוהריים.‬
‫זבובים בסקים עיקשים.‬
‫מבלי להטיל ספק בשיטות שלך, כבודו,‬
‫לא שאלת אותן על הקללות שלהן.‬
‫לא ראיתי אותן במו עיניי,‬
‫אבל עניים מהכפר דיווחו על דברים.‬
‫כבשים שמפסיקות לפתע לייצר חלב…‬
‫היבולים של שליט אורטובי,‬
‫הריונות שנפסקו מעצמם…‬
‫הוד מלכותו לא שלח אותנו לכאן‬
‫כדי לפתור בעיות שכונתיות, אבי.‬
‫אנו נאבקים בכת שטנית.‬
‫אתה מכיר את הסיפור של פראו טרופאה?‬
‫בשנת 1518 לספירה, בעיר שטרסבורג…‬
‫פראו טרופאה התחילה לרקוד.‬
‫אלוהים קילל את העיר‬
‫על כך שנכנעה לכפירה של לותר.‬
‫אנשים הצליחו לשרוד בקושי…‬
‫ושקעו בייסורים.‬
‫בבוקר ההוא,‬
‫פראו טרופאה לקחה את בנה לנהר הריין‬ ‫והטביעה אותו במו ידיה‬
‫כדי לחסוך ממנו להימק ולמות לאטו ברעב.‬
‫ובאותו יום, אחר הצוהריים,‬
‫היא החלה לרקוד.‬
‫היא רקדה…‬
‫יום וליל…‬
‫עד המוות.‬
‫אנשים היו נלהבים לבידור מחריד‬
‫והצטופפו סביבה.‬
‫אבל האנשים לא ידעו‬
‫שהצופים לעתים הופכים לשותפים,‬ ‫שותפים לזוועה.‬
‫תוך זמן קצר,‬ ‫153 אנשים רקדו יומם ולילה בכיכר.‬
‫החיילים לא יכלו לעצור אותם,‬ ‫מפני שגם הם רקדו.‬
‫חברי רשויות העיר לא הצליחו להנפיק צווים‬ ‫מפני שגם הם רקדו.‬
‫לא ניתן היה לערוך טקסים לגירוש שדים‬
‫מפני שגם מגרשי השדים רקדו…‬
‫כמו נשים מופקרות.‬
‫ומגפת הריקודים בשטרסבורג‬ ‫הובילה למותם של 359 איש.‬
‫אין דבר מסוכן יותר מאישה שרוקדת.‬
‫אך הריקודים המקבריים והמגונים ביותר‬
‫הם אלה המתרחשים ביערות, מפני שהם חשאיים,‬
‫מפני שרק לוציפר ומשרתיו מכירים אותם,‬
‫כי הם בלבד…‬
‫חגגו את טקסי שבת המכשפות.‬
‫אם לא נעצור זאת בזמן…‬
‫המכשפות המרושעות האלה יהפכו את סדרי העולם.‬
‫גבוה יותר.‬
‫גבוה יותר…‬
‫אבא…‬
‫שמרי על עצמך.‬
‫תתנהגי יפה.‬
‫השפילי את המבט.‬
‫השפילי את המבט,‬
‫מכשפה.‬
‫שתיכן מכשפות.‬
‫הו, כן, שבת.‬
‫אני מכשפה.‬
‫אולאיה צודקת.‬
‫עלינו להסיח את דעתו.‬
‫להשתטות?‬
‫לצחוק עליו?‬
‫לספר לו על השבת.‬
‫לא הבנתן מה שאמרתי?‬
‫אם נתוודה, יעלו אותנו על המוקד.‬ ‫-יעשו זאת גם אם לא נתוודה.‬
‫הוא משוכנע שאנחנו אשמות.‬ ‫-איך את יכולה להיות בטוחה בכך?‬
‫כי ככה הוא אמר, והייתי חייבת לחתום על זה.‬
‫אם הם חושבים שאנחנו אשמות,‬ ‫למה לא הרגו אותנו עדיין?‬
‫הוא רוצה לדעת עוד.‬ ‫חייבים לספר לו מה שהוא רוצה לשמוע.‬
‫רק כך נוכל להרוויח זמן.‬
‫ואם לא נוכל להרוויח מספיק זמן?‬
‫נוכל. הירח יהיה מלא בעוד שבוע.‬
‫שבוע אחד…‬
‫נסיח את דעתו במשך שבוע‬ ‫עם דיבור בלבד? זה בלתי אפשרי.‬
‫זה אפשרי. אני מבטיחה.‬
‫מה את יודעת על השבת?‬
‫טוב, אנחנו יודעות שיש ריקודים ושירה…‬
‫מעלים ילדים לקורבן.‬
‫הם סיפרו לך את זה?‬
‫מזמנים את השטן. לוציפר!‬
‫אני מכירה רק מישהי אחת‬ ‫שיכולה לדבר ללא הפסקה במשך ימים.‬
‫זה נכון?‬
‫כמה סיפורים כדאי שנספר?‬
‫אנחנו שש.‬
‫אם כל אחת מאיתנו תדבר במשך יום אחד, נינצל.‬ ‫-לא אחזיק אפילו שעה.‬
‫כולנו יכולות.‬
‫בואו נמציא סיפור לכל אחת.‬
‫למשל, את…‬
‫הטבעת כל מלח שלא מצא חן בעינייך.‬
‫כמובן! אז אני המכשפה היחידה כאן!‬
‫לא. כולנו נעשה את אותו הדבר.‬
‫מריה תגיד שיש לה גחליליות בבטן.‬
‫ושהיא שכבה עם לוציפר!‬
‫באמת?‬
‫כן. ראית איך הם מסתכלים עלינו?‬
‫אנה…‬
‫אני לא זוכרת כלום.‬
‫מה אני אומר?‬
‫את תספרי את הסיפור של מריה, "השחף".‬
‫בכל פעם שמריה "השחף" התלוננה‬
‫מפני שהיא לא יכלה‬ ‫להפליג עם המלחים לניופאונדלנד,‬
‫אביך היה אומר לה:‬
‫את עוד צעירה מדי מכדי לגדל כנפיים.‬
‫הן יצמחו עד לשנה הבאה. עכשיו, עזבי אותי."‬
‫היא הייתה מבקשת מהחברות שלה‬
‫להסתכל על הגב שלה‬
‫כדי לבדוק אם הכנפיים החלו לצמוח.‬
‫עד שיום אחד אמרתי לה:‬
‫"בואי, ילדונת."‬
‫לקחתי אותה לקרחת היער.‬
‫אבל זה סוד.‬
‫סוד שלנו.‬
‫גרמתי לה לטפס על העץ הגבוה ביותר בעולם.‬
‫לענף הכי גבוה.‬
‫אמרתי לה:‬
‫"עזבי יד אחת."‬
‫ומריה עזבה את היד.‬
‫ואז אמרתי לה:‬
‫"עזבי רגל אחת."‬
‫ואז: "עזבי את היד השנייה."‬
‫ומריה…‬
‫עזבה את היד השנייה…‬
‫ו…‬
‫היא נפלה? היא מתה?‬
‫לא.‬
‫היא עפה.‬
‫היא עפה הרחק.‬
‫היא הלכה לשבת?‬
‫תקשיבו…‬
‫היא תוציא אותו מדעתו.‬
‫מיידר…‬
‫היא נושמת?‬
‫אולאיה?‬ ‫-קורי עכביש, מהר.‬
‫מהר!‬ ‫-מה אמרת, אולאיה?‬
‫מה?‬
‫מה שאלו אותך?‬
‫לא שאלו שאלות?‬ ‫-אנה, בבקשה.‬
‫זה לטובת כולנו!‬
‫תירגעי.‬
‫מריה איברגורן.‬
‫אני המכשפה.‬
‫גם אני.‬
‫תראי לי את הסימן של לוציפר.‬
‫קדימה.‬
‫את יכולה לחסוך מעצמך סבל מיותר.‬
‫הוא לא סימן אותי.‬
‫זה סימן ללא צבע.‬
‫אם תצעקי כשידקרו אותך,‬
‫הם ימשיכו…‬
‫ולמה שאבטח בעצה שלך?‬
‫איזו ברירה יש לך?‬
‫אבי, אם תשתמש בשפה הזו שוב,‬ ‫תעבור לצד של הנאשמים.‬
‫איזו שפה מוזרה!‬
‫השפות הכפריות שלהם‬ ‫משמשות כדי לדבר עם חיות. דיאלקטים.‬
‫דיאלקטים הם שפות שמשמשות להסתרה.‬
‫אני אתעד את זה.‬
‫כאן.‬
‫איפה?‬
‫כאן.‬
‫הוא סימן אותי פה.‬
‫תקוות שווא.‬
‫סליחה. טעיתי. אני מצטערת.‬
‫זה תמיד ככה.‬
‫הרוע אוהב להסתיר את הסימן שלו.‬
‫אם הוא לא מסתיר אותו תחת השיער,‬ ‫הוא יסתיר אותו במבושיהן.‬
‫אפילו בתוך האף, או כאן, לדוגמה.‬
‫זה על הזרוע שלי.‬
‫איפה?‬
‫כאן?‬
‫"האזינו לקול השחפים‬
‫בדרככם אל ניופאונדלנד‬
‫סכנה גדולה…"‬
‫זה לא שם, היא סובלת.‬ ‫-לא, היא לא סובלת.‬
‫היא מתעוותת מרוב עונג.‬
‫…סכנה גדולה בלב ים‬
‫סכנה גדולה אף יותר בליבנו"‬
‫"כמו העץ‬ ‫השורשים באדמה‬
‫והענפים מזדקרים אל עבר הים‬
‫זוהי רוחי‬
‫אם תעזוב אותי כאן‬
‫זוהי רוחי‬
‫אם תעזבו אותי כאן‬
‫בבאר העמוקה של נשמתי‬
‫תפליג, אהובי‬
‫בקרני מדי ליל‬‫…"‬
‫הקשיבו.‬
‫…‬‫ואפתח עבורך את השער"‬ ‫-היא מזמנת את אדונה.‬
‫בקרני מדי ליל‬
‫ואפתח עבורך את השער‬
‫מניופאונדלנד ועד הנמל הזה‬
‫מהיער ועד הצוקים‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫פרט לאש נשיקותייך.‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום"‬
‫קומי.‬
‫האם את נשבעת להתכחש לאדונך?‬
‫כן, אדוני.‬
‫מרגע זה והלאה, תאמרי רק אמת. שבי.‬
‫אני המכשפה.‬
‫אני המכשפה היחידה.‬
‫כישפתי את כולן בעצמי.‬
‫הן אפילו לא יודעות מה קרה להן.‬
‫איך זה ייתכן?‬
‫האמן לי.‬
‫כדי להאמין לך, אצטרך לדעת מה קרה בפירוט.‬
‫השפילי את המבט.‬
‫הסתכלי עליי.‬
‫זה היה בלילה החשוך מכולם.‬
‫התקלחתי באמבט נחושת.‬
‫אישה זקנה איומה הגיחה מתוך הלהבות.‬
‫מעולם לא ראיתי אותה לפני כן.‬
‫היא מרחה עלייך משחה?‬ ‫-כן.‬
‫ואז…‬
‫הרגשתי משהו בגוף…‬
‫כוח.‬
‫זו הייתה קריאת השבת.‬
‫מכיוון שאחותי לא רצתה להצטרף אליי,‬
‫הפכתי אותה ל…‬
‫זה קר.‬
‫…כבשה.‬
‫כבשת השטן?‬
‫אחותך, כבשה. זה מוזר.‬
‫אין ספק שהיא רצתה לרַצות את השטן‬
‫על ידי יצירת סמל התמימות.‬
‫המשיכי.‬
‫הפכתי את מיידר לחמור.‬
‫קטלין!‬
‫בבגדי כומר.‬
‫חילול הקודש!‬ ‫-אבי.‬
‫נאלצתי להפוך את אונקה לעז,‬
‫בבגדי שליט אורטובי.‬
‫"בנות, בבקשה,‬ ‫גם אני רוצה ללכת למסיבה!"‬
‫ואת קטלין הפכתי לחזיר.‬
‫את היית היחידה בצורת בת אדם?‬
‫האם היית… ערומה?‬
‫לא.‬
‫לבשתי שמלה. שמלה צהובה יפהפייה.‬
‫בגלל שרק אני הנבחרת של לוציפר.‬
‫איפה השמלה הזו?‬
‫אחרי השבת, נתתי אותה לאיסארו.‬
‫הביאו אותה אליי.‬
‫אף אחת מהן לא רצתה לבוא.‬
‫אולאיה!‬
‫-אולאיה!‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫תפשתי אותן בזו אחר זו, וכישפתי אותן.‬
‫איך את, אולאיה?‬
‫כישפתי אותן עם חליל.‬
‫ואו!‬ ‫-תגידי מתי לעצור.‬
‫כן…‬ ‫-טוב, תורי.‬
‫תני לי קצת.‬
‫ביער, ליד הצוק, הכנתי סעודה גדולה.‬
‫העליתי באוב ירכי חזיר גדולים כגזעי עצים,‬
‫עשרות גבינות,‬
‫קנקני סיידר רבים,‬
‫ויין,‬
‫המון יין.‬
‫את רוצה פטריות?‬
‫כולן שלך.‬ ‫-לא.‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫זה טעים?‬
‫ובלענו לחם קודש שחור‬
‫עם פטריות שחורות‬ ‫שצומחות תחת עצי האלון.‬
‫קיימתן טקס של מיסה שחורה?‬
‫הן לא. רק אני.‬ ‫-אבל הרגע אמרת שגם הן היו שם.‬
‫בגלל ש…‬
‫גרמתי להן להאמין שזו מיסה אמיתית,‬
‫ושהן קיבלו לחם קודש אמיתי מכומר,‬
‫אבל זו הייתה אשליה בלבד.‬
‫וכיצד יצרת את האשליה הזו?‬
‫באמצעות עשן.‬
‫ובעשן הזה…‬
‫הופיעו שדים.‬
‫כשאני עוצמת עיניים,‬ ‫אני רואה את החבר שלי.‬
‫אני תמיד מביטה בו בעיניים עצומות‬
‫כי הוא מכוער.‬
‫אבל לא אכפת לי איך הפרצוף שלו נראה,‬
‫כי יש לו כזה גדול…‬
‫מה עוד? ירוק וקוצני?‬
‫בלענו אותם, ירקנו אותם החוצה ובלענו שוב.‬
‫בלעתם את השדים דרך הפה?‬
‫דרך התחת.‬
‫העליתי באוב תוף עצום,‬
‫כינור, גולגולת של תיש ורעשנים לכולנו.‬
‫"מיופאונדלנד אל הנמל הזה‬
‫מהיער ועד הצוקים‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫פרט לאש נשיקותייך‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫פרט לחום…"‬
‫אתה רוצה שאשיר את הזימון?‬
‫"איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫תעד את המנגינה.‬
‫כבודו…‬
‫מה?‬
‫זה סולם כרומטי.‬
‫סולם כרומטי?‬
‫הוא יכול להימשך עד אינסוף.‬
‫ולוציפר?‬
‫תארי את הופעתו הפיזית.‬
‫הוא לובש שחורים…‬
‫זקן,‬
‫עיניים בהירות,‬
‫יפה תואר.‬
‫יש לו זנב?‬
‫כן.‬
‫מקדימה או מאחור?‬
‫מקדימה.‬
‫באיזה גודל?‬
‫תארי אותו.‬
‫ירוק וקוצני.‬
‫הוא גורם לעונג מקדימה ולכאב מאחור.‬
‫האם הוא ניסה להחדיר אותו לתוכך?‬
‫לוציפר הסיר את בגדי התחתונים, ו…‬
‫ו…?‬
‫ו…‬
‫אני לא יכולה לתאר את זה.‬
‫תאמרי בבסקית.‬
‫באמת, אני לא יכולה.‬
‫זה…‬
‫זה יותר מדי. אני לא יכולה.‬
‫אני…‬
‫אני עייפה מאוד.‬
‫אני לא מסוגלת לחשוב.‬
‫נוכל להמשיך מחר?‬
‫אתה מכיר את האקסטזה של תרזה הקדושה?‬
‫כמובן, כבודו.‬
‫כתוב שם: "ראיתי מלאך,‬
‫בצורתו הגשמית,‬
‫ולו חנית זהובה ארוכה,‬
‫ובקצהָ‬
‫אש קטנה.‬
‫הוא נעץ אותה בלבי‬
‫והיא חדרה אל קרביי,‬
‫וכששלף אותה החוצה,‬ ‫הרגשתי כאילו שלקח אותם איתו,‬
‫והרכות הייתה כה רבה…‬
‫עד שחשתי שהאל מכלה את כל כולי,‬
‫שאהבתו הגדולה מכלה את כולי,‬
‫והכאב היה כה עצום,‬
‫היה זה כאב…‬
‫כה גדול…‬
‫שגרם לי לפלוט אנקות.‬
‫לא היה זה…‬
‫כאב גופני,‬
‫אלא כאב רוחני…‬
‫אם כי לגוף היה חלק בזה."‬
‫כן…‬ ‫-כמובן.‬
‫כן. זה היה…‬
‫זה היה כך, אבל זה היה…‬
‫זה היה…‬
‫זה היה הרבה יותר, זה היה…‬
‫זה היה הרבה יותר, זה היה כמו…‬
‫כמו…‬
‫זה היה ככה…‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-סלח לי, כבודו.‬
‫אבל הפרוצה הזו ניסתה לכשף אותך בעיניה.‬
‫תסיר את זה. תסתלק!‬
‫המשיכי.‬
‫ו…‬
‫עפנו.‬
‫עפנו כמו שחפים.‬
‫אתה בסדר, כבודו?‬
‫כן, כמובן.‬
‫שאגרום לה לחתום על הווידוי?‬
‫כבר לילה.‬
‫המשך.‬
‫לא סיימתי.‬
‫עליך לחתום, ילדה.‬
‫חתמי על זה, אנה.‬
‫הם ישחררו את האחרות?‬
‫עשית את הדבר הנכון.‬
‫עכשיו חתמי על זה.‬
‫זהו?‬
‫זה נגמר?‬
‫תהרגו אותי?‬
‫חתמי.‬
‫מה קרה, אנה?‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫הכול בסדר.‬
‫הוא האמין לכל מה שאמרתי.‬
‫אתה חושב שמכשפות תמיד משקרות?‬
‫באותה קלות שהן נושמות. אתה לא יודע?‬
‫האישה הזו התוודתה על היותה מכשפה.‬
‫אם מכשפות תמיד משקרות, כדבריך, אז…‬
‫היא לא מכשפה.‬
‫סלזאר, לא נמאס לך להמציא היקשים?‬
‫מה שרציתי לומר הוא…‬
‫שהקשבנו לווידויים ייחודיים ומדהימים,‬
‫אך אלה רק מילים,‬
‫מילים של מכשפה.‬
‫עד שלא נחזה בשבת במו עינינו,‬
‫לעולם לא נדע האם היא מציאות…‬
‫או רק חלום.‬
‫ספרי לי מה קורה! הם מתכוננים לשרוף אותי?‬
‫לא מספרים לנו כלום.‬
‫מה הם מתכוונים לעשות?‬
‫איש לא יפגע בך.‬
‫איך את יודעת?‬
‫מפני שאת עוצמתית.‬
‫מה הוא רוצה לצייר?‬
‫את מה שלך יש,‬
‫אך אני כבר איבדתי.‬
‫מה איבדת? אפילו לא את הבתולין!‬
‫מה איבדתי?‬
‫הייתי פעם כמוך.‬
‫צעירה,‬
‫מרדנית,‬
‫ופראית.‬
‫אך שילמתי מחיר גבוה.‬
‫ואז למדתי.‬
‫הכובע מכסה את שערנו היטב, בדיוק כפי שציוו.‬
‫אבל…‬
‫כולם יודעים שהוא נראה כמו אֵבֶר ענקי.‬
‫אך איש לא מעז לומר זאת.‬
‫גברים פוחדים‬
‫מנשים חסרות מורא.‬
‫אולי תעזרי לי במקום לספר לי סיפורים?‬
‫זה מה שאני עושה, ילדה.‬
‫אבל מה הטעם בדיבורים‬
‫אם את לא מקשיבה?‬
‫חזרי למלאכתך, גברת.‬
‫אתה מתכוון להראות את הציורים להוד מלכותו?‬
‫אדאג ליצור תחריט של שלבי השבת השונים.‬
‫אנשים צריכים לראות כדי להאמין.‬
‫התחריט הראשון מייצג‬
‫את המכשפה המורחת את המשחה‬
‫על גוף הצעירה הנחנכת.‬
‫הוא מראה בצורה מושלמת…‬
‫את נשקו העיקרי של לוציפר.‬
‫מה הוא, לדעתך?‬
‫שקרים.‬
‫לא.‬
‫יופי.‬
‫אם השטן מעוניין להשחית את האדם,‬
‫איך הוא יעשה זאת?‬
‫האם הוא יבקש זאת… מהאישה הזו?‬
‫לא.‬
‫ללוציפר יש אמצעים אחרים.‬
‫לוציפר לא בוחר את משרתיו באקראי.‬
‫הוא יודע היטב‬ ‫שרק נשים בעלות מראה עדין ויפהפה‬
‫שאך סיימו את ילדותן,‬
‫מסוגלות לכשף אותנו‬ ‫עד שנהפוך לחיות אכזריות,‬
‫כלבים המקדישים עצמם לעונג.‬
‫הלבישו אותה.‬ ‫אני רוצה לראות כיצד היא מכשפת.‬
‫אני רוצה לראות איך את מכשפת את חברותייך.‬
‫מדוע לערוך שבת סרק‬ ‫אם אפשר לערוך אחת אמיתית?‬
‫האם תחגגי את שבת המכשפות עבורנו?‬
‫כמובן…‬
‫אדוני.‬
‫כבודו…‬
‫אך אני יכולה לעשות זאת‬ ‫רק כשאני חשה את קריאתו של לוציפר,‬
‫בימים של ירח מלא.‬
‫כבודו…‬
‫קסם.‬
‫תראו מה יש לי.‬
‫הקשיבו היטב.‬ ‫הטיפש רוצה לראות איך אני מכשפת אתכן.‬
‫הוא יבוא לקחת אותנו בליל הירח המלא.‬
‫מה נעשה?‬
‫לוציפר!‬
‫שבת.‬
‫לוציפר!‬
‫בסדר. תוף, כינור, יין…‬
‫ירך חזיר.‬
‫אמרת לו כבר?‬ ‫-לא.‬
‫מתי תגיד?‬ ‫-אני לא יכול להגיד לו כזה דבר.‬
‫גם אי אפשר להסתיר את זה.‬
‫אתה מרוצה מהגולגולת?‬
‫זו גולגולת של פרה.‬
‫אני מצטער, כבודו.‬
‫לא הצלחנו למצוא גולגולת של תיש בשום מקום.‬
‫אז המשיכו לחפש.‬
‫החמור בחוץ.‬ ‫אנחנו מחפשים גלימה כדי להלביש אותו.‬
‫פטריות שחורות…‬
‫כבודו…‬
‫שניים משומריך ברחו.‬
‫בלילה?‬
‫ראיתי אותם. מדוע הם ברחו?‬ ‫-האימהות והסבתות של האסירות הפיצו שמועה‬
‫על נקמת דם.‬
‫נקמה של מי?‬
‫המלחים.‬
‫לפני שלוש שנים, בעימות מורכב פחות מהנוכחי,‬
‫כמה מהשומרים של שליט אורטובי נדקרו למוות.‬
‫אתה טוען שהם חוששים מדייגים עלובים?‬
‫זו חובתי להזהיר אותך.‬
‫אם תמשיך לדחות את גזר הדין,‬ ‫תהיה חשוף לסכנה אמיתית.‬
‫המלחים חוזרים בדרך כלל‬
‫זמן קצר לאחר הירח המלא הבא.‬
‫הירח המלא הבא?‬
‫כן, בגלל הגאות.‬
‫המכשפה הזו מנסה להרוויח זמן.‬
‫הכרז על ההוצאה להורג.‬
‫כן, כבודו.‬
‫ביום זה,‬
‫שלישי, השישי בנובמבר, בשנת 1609 לספירה,‬
‫יבוא לקצו משפט לדוגמה‬
‫שיותיר חותם בהיסטוריה של עבודת השטן.‬
‫תודות לעדויות חסרות התקדים של‬ ‫אנה איברגורן, מכשפה שהביעה חרטה.‬
‫לראשונה, הצלחנו לשחזר‬ ‫את הכרונולוגיה השלמה והמפורטת‬
‫של הפשע החמור מכל…‬
‫פשע נגד האל: שבת המכשפות.‬
‫ההוצאה להורג תתקיים מחר עם שחר.‬
‫הנאשמות: אנה איברגורן,‬ ‫מריה איברגורן, אונקה ארביסו,‬
‫אולאיה איסאסי, מיידר אגירה‬ ‫וקטלינה דה אוגאלדה,‬
‫שנמצאו אשמות בהשתתפות בשבת המכשפות,‬
‫יועלו על המוקד.‬
‫אפרן יפוזר ברוח,‬
‫ורכושן יוחרם על ידי המלך.‬
‫אנה, ראיתי אותו.‬
‫את מי?‬ ‫-את לוציפר.‬
‫מתי?‬ ‫-אתמול בלילה.‬
‫איפה?‬ ‫-כאן.‬
‫הוא בא להאיר את חלומותייך.‬
‫הוא נראה בדיוק כפי שתיארת.‬
‫עם זקן ועיניים בהירות?‬
‫כן.‬
‫כישפתי אותו.‬
‫הוא לא יניח להם להרוג אותנו.‬
‫הוא יחכה לירח המלא. הוא יבוא להציל אותנו.‬
‫אני נשבעת!‬
‫הוא חזק מאיתנו.‬ ‫-לא.‬
‫הוא עשה ממך צחוק.‬ ‫-לא.‬
‫אני רצינית.‬
‫הוא לא יוותר על הצפייה בשבת המכשפות.‬ ‫הוא חייב לראות אותי רוקדת למענו.‬
‫ראיתי את זה בעיניים שלו.‬
‫אנה צודקת.‬
‫לוציפר יבוא לקחת אותנו.‬
‫פנים אל הקיר!‬
‫מה אתם עושים?‬
‫פנים אל הקיר!‬
‫קראו לשופט תכף ומיד.‬
‫הן כמו חיות.‬
‫כבודו…‬
‫אתה לא חושב שזה קצת מגוחך?‬
‫אולי.‬
‫הוא רוצה לראות את שבת המכשפות.‬
‫אומינום…‬
‫פאפאלום… לוציפר.‬
‫אוי.‬
‫נראה שהפכתי לחזיר.‬
‫נו? מה יש לכם לומר עכשיו?‬
‫אם שבת המכשפות היא חלום,‬ ‫כולנו חולמים את אותו הדבר?‬
‫"איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫פרט לאש נשיקותייך‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫פרט לאש נשיקותייך‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫פרט לאש נשיקותייך‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬ ‫פרט לאש נשיקותייך‬
‫מניופאונדלנד ועד הנמל הזה‬ ‫מהיער ועד הצוקים‬
‫איננו חפֵצים בשום חום אחר‬ ‫פרט לאש נשיקותייך‬
‫מניופאונדלנד ועד הנמל הזה‬ ‫מהיער ועד הצוקים‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬ ‫פרט לאש נשיקותייך‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫מניופאונדלנד ועד הנמל הזה‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬ ‫פרט לאש נשיקותייך‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום"‬
‫לוציפר.‬
‫"איננו חפֵצים בשום מקור חום"‬
‫לוציפר.‬
‫"איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬
‫איננו חפֵצים…‬
‫פרט לחום…‬
‫נשיקותייך‬
‫איננו חפֵצים…‬
‫פרט לחום…‬
‫איננו חפֵצים בשום מקור חום‬‫…‬‫"‬
‫לוציפר!‬
‫כבודו.‬
‫קחו את האסירות!‬
‫אין לך סמכות להטיל פקודות!‬
‫בשם האל!‬
‫בשם הוד מלכותו‬
‫אני דורש ציות!‬
‫עזבו אותי!‬
‫עזבו אותי! מה אתם עושים?‬
‫עזבו אותי!‬
‫הביטו להם בעיניים!‬
‫"בירח המלא האחרון של הסתיו‬
‫הגאות בשיאה‬
‫ומעוף השחפים‬
‫בירח המלא האחרון של הסתיו‬
‫הגאות בשיאה‬
‫ומעוף השחפים"‬
‫בואו נקפוץ.‬
‫עוף, עוף, עוף.‬
‫אנחנו עומדות לעוף. נכון, אנה?‬
‫כן.‬
‫הן עפות.‬
‫תרגום כתוביות: טל אקשטיין‬