Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Monstruos.
‎Câte vieți mai trebuie pierdute, domnule?
‎Ce să facem ‎dacă dau dovadă de atâta hotărâre?
‎Lucifer le pecetluiește buzele într-atât
‎încât le-am putea face bucăți
‎și tot nu ar dezvălui secretele sabatului.
‎Și dacă sabatul nu există?
‎Dacă e doar un vis?
‎Dacă e doar un vis…
‎cum se face ‎că atâtea femei visează același lucru?
‎Cu cele trei de aseară,
‎am ajuns la un total ‎de 77 de execuții, domnule.
‎Acum trebuie să ne ocupăm ‎de satele marinărești.
‎Marinari…
‎N-am mai văzut marinari ‎de kilometri buni…
‎doar femei.
‎Bine ați venit!
‎Sunt părintele Cristóbal de Azpilikueta.
‎Lordul de Urtubi…
‎Domnule, sunt părintele Cristóbal de…
‎Chirurg.
‎Îmi cer scuze.
‎Sunt părintele Cristóbal de Azpilikueta, ‎la dispoziția dv.
‎Lordul de Urtubi m-a însărcinat…
‎Părinte.
‎Dl judecător e obosit.
‎Sper că i-ați pregătit camera.
‎Du-te!
‎- Domnul… ‎- Unde să pun atâția oameni?
‎- Soldații pot dormi în grajd. ‎- Dar mai și mănâncă!
‎Cine va plăti cheltuielile?
‎Majestatea Sa.
‎Auzi al pescărușilor tril
‎Când se pornesc în văzduh
‎Marea, un pericol teribil
‎În suflete, și mai ostil
‎Marea, un pericol teribil…
‎Ia-o pe cea din dreapta.
‎- Tatăl tău te-a dus în Terranova? ‎- Nu poate.
‎Nu e el șeful?
‎Nu știi că femeile nu pot naviga?
‎Ba pot. Tu nu știi nimic.
‎Ai navigat vreodată?
‎Nu, dar María da.
‎Tu ai navigat?
‎Nu…
‎N-am navigat.
‎Nu sora mea María. Cealaltă.
‎Maria blondă? ‎E prietena mea. O s-o întreb.
‎María „Pescărușul”.
‎I se spune așa ‎fiindcă alerga mereu pe mal.
‎Alerga și țipa.
‎Ce a făcut, Olaia?
‎Vreau să merg în Terranova!
‎Ana, cum de poți depăna ‎atâtea povești aiurite într-o zi?
‎Dă-mi ghemul de cânepă, te rog.
‎A dus-o în poiană…
‎- Unde am aprins focul? ‎- Acolo!
‎Tatăl tău i-a zis: „Suie cât mai sus!”
‎„Zboară, perscărușule, zboară!
‎Mai sus… ”
‎Ana, María, înăuntru!
‎Le căutăm pe Ana Ibarguren, ‎María Ibarguren, Maider Aguirre
‎și Olaia Isasi.
‎Pentru ce?
‎Ce e, mamaie?
‎Cum te cheamă?
‎Nu mișca!
‎Prindeți-o!
‎Fugi!
‎După ele, soldați! Prindeți-le!
‎Stai pe loc!
‎Haide! Prinde-o!
‎Vor să fugă! Acolo!
‎Ochii!
‎- N-am făcut nimic. ‎- Ochii în pământ! La perete!
‎Nu mișcă nimeni!
‎Mă dezbrac singură.
‎Gata. Calmează-te.
‎Nu te uita la mine!
‎Calmează-te. Gata.
‎Unde e Katalin?
‎E o greșeală.
‎Au greșit persoanele.
‎Ba nu. Suntem aici din cauza ta.
‎Ce?
‎Tu și capra ta!
‎- Capra? ‎- Dacă nu, atunci de ce?
‎Nu poate fi din cauza caprei.
‎Atunci de ce?
‎La perete!
‎Jos capul!
‎Toate, la perete!
‎Maider Aguirre.
‎Ea.
‎Ochii în pământ!
‎Katalin, unde-ai fost?
‎Nu știu.
‎Nu știi?
‎Ce ți-au făcut?
‎Mi-au pus întrebări.
‎Despre ce?
‎Despre voi.
‎Despre mine și Ana?
‎Despre toate.
‎Ce le-ai spus?
‎Adevărul.
‎Ce adevăr?
‎Vor să știe când am fost în poiană.
‎Ce am făcut acolo. Unde am fost.
‎Altceva?
‎Cum să ajungi acolo.
‎A trebuit ‎să le descriu drumul de multe ori.
‎Le-am desenat pe o hartă.
‎Toată lumea știe drumul spre poiană. ‎Nu ne-ar închide pentru asta.
‎Se pare că ne-a văzut cineva acolo.
‎Cine?
‎Nu știu.
‎Și care e problema lor?
‎Nu știu.
‎Katalin…
‎Apoi mi-au pus întrebări…
‎- Erau mai… ‎- Cum?
‎Nu știu.
‎Gândește-te!
‎Vor să știe ‎cum ne-am întors acasă noaptea.
‎- Și altceva? ‎- Nu știu.
‎„Nu știu.” Ce naiba au întrebat?
‎Ți-am spus.
‎Când o să-și dea seama ‎că nu am greșit cu nimic,
‎o să ne dea drumul.
‎Ce ai făcut?
‎O să ne dea drumul.
‎De ce eu?
‎Calmează-te. O să ne dea drumul.
‎Katalin, cine te-a interogat?
‎Nu știu.
‎Dacă mai spui o dată „nu știu”…
‎Nu știi cum arată?
‎Nu. N-am putut să-i văd.
‎Se ascundeau?
‎Nu.
‎Dar când m-am uitat la ei, ‎m-au lovit aici.
‎Pe perete toate!
‎Domnule, vă înșelați.
‎N-am greșit cu nimic. ‎Sunt Olaia Isasi. Sunt țesătoare…
‎Olaia Isasi.
‎Nu…
‎Dacă e vorba de capră, am înapoiat-o.
‎- Voiam lapte. ‎- Ce se întâmplă?
‎N-am făcut nimic.
‎Încetează, Maider!
‎Maider, calmează-te!
‎Calmează-te, Maider!
‎Maider!
‎Vrei să mă calmez?
‎- Nemernica asta ne-a turnat! ‎- Ce tot spui?
‎Maider, gata. Te rog.
‎Cum ai auzit.
‎Ce caută aici?
‎Și-a recunoscut…
‎vina.
‎Ce vină?
‎Nu vor să spună.
‎Și tu îi crezi?
‎Te-ai întrebat vreodată de ce
‎fetița cea bună voia să fie prietenă ‎cu amărâtele de țesătoare?
‎Ce-ar câștiga? Să fie arestată?
‎Să presupunem…
‎că Katalin a făcut ceva rău,
‎ceva groaznic.
‎Înainte să fie prinsă,
‎se împrietenește cu noi
‎și spune că noi am făcut-o ‎sau că am forțat-o.
‎Dar tu? De ce te-ai întors așa de repede?
‎Ce le-ai spus?
‎Mă acuzi de ceva?
‎Mă cunoști de când lumea. ‎Te-am apărat mereu.
‎Nu te acuză, Maider.
‎Uită-te la biata fată!
‎Crezi că e capabilă ‎să facă asemenea grozăvii?
‎Cu fața aia de înger.
‎- Maider ne-a acuzat pe toate. ‎- Despre ce vorbești?
‎Ana Ibarguren.
‎Ce a spus Maider?
‎Olaia! Ce a spus Maider?
‎Că suntem…
‎vrăjitoare.
‎Ce?
‎Vrăjitoare!
‎Vrăjitoare?
‎Părinte Cristóbal.
‎Ne știi de când eram mici. ‎Nu suntem vrăjitoare.
‎Vorbește spaniolă.
‎Părinte Cristóbal, ‎știi că nu suntem vrăjitoare.
‎- Nu sunt. ‎- Ferește ochii!
‎Nu sunt vrăjitoare.
‎Dacă nu ești, ‎de unde știi că urma te întreb?
‎Le-ați întrebat pe celelalte.
‎Dacă ele sunt vrăjitoare, ești și tu?
‎N-am spus că sunt.
‎De ce nu?
‎E secret?
‎Fiindcă nu sunt.
‎Și ce e…
‎o vrăjitoare?
‎Nu știți?
‎Te întreb.
‎De unde știi că nu ești dacă nu știi ce e?
‎Vrăjitoarea e cineva care face rău.
‎Și tu nu faci rău nimănui?
‎Nu așa.
‎În ce fel faci tu rău?
‎N-am fermecat pe nimeni.
‎Am întrebat „în ce fel?”
‎De ce spuneți că sunt vrăjitoare?
‎Am spus eu că ești?
‎Cine a zis că e vrăjitoare?
‎Eu?
‎Nu, nu, dle judecător.
‎Tu ai zis-o.
‎Unul dintre amicele tale, ‎Olaia Isasi, a mărturisit deja.
‎Vrei să citești?
‎Al doilea paragraf.
‎Nu? Uite, o să-ți citesc eu.
‎„Ana ne-a fermecat pe toate.
‎Ne-a obligat să-i convocăm ‎pe Beelzebub, Satana, Astaroth,
‎Abaddon, Belial…”
‎Rânjet diabolic.
‎S-a notat, dle judecător.
‎Încercați să ne vindeți aceeași poveste.
‎Poziție obscenă a picioarelor.
‎Notat, dle judecător.
‎Poate e chiar opusul.
‎Poate că tu ești victima fermecată de ele.
‎- N-am fost fermecată și nu fac farmece. ‎- Nu?
‎- Nu. ‎- Dar ce ai făcut?
‎Eu nu fac nimic.
‎Nu faci chiar nimic?
‎Fac alte lucruri.
‎Ce lucruri?
‎- Ne place să ne plimbăm. ‎- Da?
‎- Ca restul lumii. ‎- Și mai ce?
‎Ne plac pădurea și stâncile.
‎Uneori, se lasă noaptea.
‎Ne întoarcem sub clar de lună. ‎E ușor, știm drumul.
‎Dansați?
‎- Uneori. ‎- Cu cine?
‎- Singure. ‎- Fără bărbați?
‎- Sunt pe mare. ‎- Pentru cine dansați? Pentru el?
‎Pentru cine?
‎Prea bine. S-o luăm de la început.
‎Mi-ai descris faptele, ‎dar nu mi-ai spus adevărul.
‎Ba da.
‎Nu.
‎Am dedus eu adevărul.
‎Ce înseamnă asta?
‎Judecătorul îți cunoaște gândurile ‎mai bine decât tine.
‎Acum îmi vei da detaliile…
‎ritualului sabatului.
‎- Nu știu ce e aia. ‎- Ba da.
‎Doar ai mărturisit.
‎Ritualul evreiesc?
‎Sabatul vrăjitoarelor.
‎- Pe cine convocați? ‎- Ce?
‎Pe cine convocați?
‎Vă rugați la Dumnezeu?
‎Da.
‎Pe Dumnezeu vreți să-l încălziți ‎cu fierbințeala buzelor?
‎„Nu vrem
‎nicio alta.
‎Nicio altă căldură.”
‎„Vrem doar fierbințeala buzelor tale.”
‎E doar un cântec vechi.
‎- Ce are? ‎- Cântă-l!
‎Cântă invocarea.
‎- Vreți să cânt acum? ‎- Da.
‎Auzi al pescărușilor tril
‎Mă scuzați.
‎Îmi poți explica sabatul vrăjitoarelor?
‎Nu.
‎Nimeni nu i-a fost martor.
‎Te crezi foarte deșteaptă, nu?
‎Cântă invocarea.
‎Cea adevărată.
‎Te-a întrebat și pe tine de sabat?
‎Nu. Când l-am scuipat ‎pe părintele Cristóbal, m-au adus aici.
‎A strigat „sabat!” la mine.
‎- Asta mi-a spus. ‎- Ce?
‎Să ne amintim sabatul.
‎Cum să-ți amintești ceva ce nu știi?
‎Memoria ne înșală.
‎Mintea ne înșală.
‎Mi-a spus ‎că una dintre voi mi-a fermecat memoria
‎ca că nu-mi amintesc ‎că m-ați dus la sabat.
‎Că m-ați oferit lui Lucifer.
‎Cine e Lucifer?
‎Diavolul.
‎Că m-ați făcut să trăiesc ‎senzații minunate la sabat.
‎E adevărat?
‎Ana, María…
‎Ana.
‎Ana, María.
‎Ana.
‎Ana! Vino încoace!
‎Ana, vino! Repede.
‎Oneka, taci.
‎- Ce cauți aici? ‎- Trebuie să evadați.
‎Pleacă! O să te audă!
‎- Trebuie să evadați! ‎- Da, dar cum?
‎Nu știu, dar trebuie să găsim o cale. ‎E musai.
‎Bunica ta…
‎Ce voiai să ne spui?
‎Oneka…
‎Oneka.
‎Bunica ta m-a ascuns în casă.
‎A venit…
‎să vă caute, dar au bătut-o și au gonit-o.
‎E rănită?
‎Nu, nu e grav.
‎Asta ai vrut să spui?
‎Bunica ta…
‎mi-a spus…
‎că o prietenă de-a ei, la piață…
‎i-a spus că arestează femei,
‎le duc în vârf de deal,
‎le leagă
‎de un par
‎și le ard…
‎De vii.
‎Ai grijă de tine, draga mea. ‎Să fii cuminte!
‎Trebuie să așteptăm ‎până la următoarea lună plină.
‎De când mă știu,
‎marinarii se întorc ‎la câteva zile după luna plină.
‎Atunci e mareea bună. N-o ratează.
‎Anul trecut, ‎tatăl meu s-a întors la două săptămâni.
‎Dacă așa zice María, e adevărat.
‎Katalin crede că au trecut mai multe zile
‎pentru că îi e mereu dor de tatăl ei.
‎Ce vrei să spui?
‎Că mă înșală mintea?
‎De asta nu-mi amintesc sabatul.
‎Mâncarea asta…
‎are gust de rahat.
‎E grețoasă.
‎Te aude doamna Lara.
‎Bun. Să se învețe minte.
‎Suntem aici de patru luni
‎și pare că au trecut ani de zile.
‎Se va sfârși vreodată?
‎Părinte, suntem epuizați.
‎În unele sate, a trebuit ‎să confiscăm grânarele
‎și morile pentru că închisorile ‎erau prea aglomerate.
‎Corupția morală e atât de răspândită
‎încât a trebuit să executăm
‎și trei preoți.
‎Sărbătoreau Liturghia pe zi ‎și ritualuri satanice noaptea.
‎Nu înțeleg de ce e atâta vrăjitură
‎pe tărâmul bascilor.
‎Poporul nostru e schimbător, ca marea.
‎Marea, calea fără drumuri, ‎unde se pierd bărbații.
‎Tatăl meu a fost marinar.
‎De…
‎L-a luat marea.
‎De asta nu prea mâncăm pește acasă.
‎Desigur.
‎Dar obișnuia să mă bată.
‎Pedeapsa ține în frâu metehnele.
‎Marea, calea fără drumuri…
‎- Ce metehne? ‎- Poftele.
‎Ale mele, ale tale.
‎Doar câteva…
‎de nevoie.
‎Femeile petrec jumătate din an singure. ‎Sunt influențabile.
‎Suntem la granița a trei regate, ‎între munți și mare.
‎Am fost invadați de musulmani ‎și de evreii ‎marrano.
‎Toate aceste religii false
‎profită de sărăcie și de ignoranță
‎ca să corupă poporul.
‎Și mai rău de atât, demonii păgâni
‎pe care misionarii i-au izgonit din Indii
‎se ascund pe nave.
‎Invadează teritoriile creștine. ‎Intră pe aici.
‎De aceea eu binecuvântez ‎orice navă ce vine sau pleacă.
‎- Părinte. ‎- Da?
‎Cere-le niște pâine. ‎Poate mai taie gustul.
‎Dă-ne niște pâine.
‎Adu pâine.
‎De cât timp ai nevoie ‎ca să găsești dovezi?
‎- Îmi trebuie șase sau șapte… ‎- Zile?
‎Nu, păcătoși.
‎Cu păr lung.
‎Dă-mi două zile.
‎Două zile.
‎Trebuie să redactăm sentința.
‎Cum doriți.
‎Două zile pentru probe.
‎Apoi anunț verdictul. A doua zi, execuția.
‎Vezi să fie trăsura e gata.
‎După-amiază.
‎Orătănii basce.
‎Nu vreau să vă pun la îndoială metodele,
‎dar nu le-ați întrebat despre blesteme.
‎Nu le-am văzut cu ochii mei,
‎dar bieții săteni ne-au raportat lucruri.
‎Oi care nu mai produc lapte din senin…
‎Recoltele lordului de Urtubi,
‎sarcini întrerupte de bunăvoie.
‎Maiestatea Sa nu ne-a trimis aici
‎pentru a rezolva ‎problemele plebei, părinte.
‎Luptăm împotriva unei secte satanice.
‎Știi povestea lui Frau Troffea?
‎În anul 1518, în orașul Strasbourg…
‎Frau Troffea a început să danseze.
‎Dumnezeu a blestemat orașul
‎fiindcă se dedicase ereziei lui Luther.
‎Oamenii abia puteau supraviețui…
‎scufundați în mizerie.
‎În dimineața aceea,
‎Frau Troffea și-a dus fiul la Rin
‎și l-a înecat cu mâinile ei
‎ca să nu aibă parte de-o moarte lentă, ‎înfometat, cu cangrenă.
‎În după-amiaza aceea, ‎a început să danseze.
‎A dansat…
‎Zi și noapte…
‎până a murit.
‎Oamenii erau dornici ‎de-un spectacol morbid,
‎așa că s-au adunat în jurul ei.
‎Dar oamenii nu știau
‎că spectatorii devin uneori ‎protagoniști ai groazei.
‎În scurt timp, 153 de oameni dansau ‎zi și noapte în piața aceea.
‎Soldații nu-i puteau opri ‎pentru că dansau și ei.
‎Oficialii orașului nu puteau emite ‎decrete pentru că dansau și ei.
‎Exorciștii nu își puteau ține slujbele
‎pentru că dansau…
‎ca niște ușuratice.
‎Iar în epidemia de dans din Strasbourg ‎s-au pierdut 359 de vieți.
‎Nimic nu e mai periculos ‎decât o femeie care dansează.
‎Dar cele mai macabre dansuri, ‎cele mai obscene,
‎sunt cele care au loc în păduri, ‎fiindcă sunt secrete,
‎fiindcă doar Lucifer și ai lui le știu.
‎Fiindcă doar ei…
‎au sărbătorit ritualul sabatului.
‎Dacă nu le oprim de îndată,
‎vrăjitoarele malefice ‎vor inversa ordinea universului.
‎Mai sus!
‎Mai sus.
‎Mai sus…
‎Tată…
‎Ai grijă de tine.
‎Să fii cuminte!
‎Ochii în pământ.
‎Ochii în pământ,
‎vrăjitoareo.
‎Sunteți vrăjitoare.
‎Da, sabatul…
‎Sunt vrăjitoare.
‎Olaia are dreptate.
‎Trebuie să-l aburim.
‎Să aiurim?
‎Să râdem de el?
‎- Să-i povestim despre sabat. ‎- De ce nu mă asculți?
‎Dacă mărturisim, ne ard de vii.
‎Ne ard și dacă nu.
‎E convins că am făcut-o.
‎De ce ești așa de sigură?
‎Așa a spus. A trebuit să semnez.
‎Dacă ne cred vinovate, ‎de ce nu ne-au ucis deja?
‎Vrea să știe mai multe. ‎Trebuie să-i spunem ce vrea.
‎Ca să câștigăm timp.
‎Nu avem suficient timp.
‎Avem timp. Peste o săptămână e lună plină.
‎O săptămână…
‎Vrei să tragi de timp doar vorbindu-i?
‎E imposibil.
‎Nu, nu e. Promit.
‎Ce știi despre sabat?
‎Știm că se dansează, se cântă…
‎Se sacrifică copii.
‎Ți-au spus ei asta?
‎Se invocă diavolul, Lucifer!
‎Știu o singură persoană ‎care poate vorbi non-stop zile în șir.
‎Serios?
‎Câte povești să spunem?
‎Suntem șase.
‎Dacă vorbim fiecare o zi, o să scăpăm.
‎Eu nu pot. Nici măcar o oră.
‎Putem s-o facem!
‎Să inventăm o poveste pentru fiecare!
‎Tu, de exemplu…
‎ai fi putut îneca orice marinar ‎care nu-ți place.
‎Desigur! Sunt singura vrăjitoare de aici!
‎Nu. Toate facem același lucru.
‎María spune că are licurici în burtă.
‎Și că l-a futut pe Lucifer!
‎Serios?
‎Da. Ai observat cum se uită la noi?
‎Ana…
‎Nu-mi amintesc nimic.
‎Ce să spun?
‎Vei spune povestea Mariei, „Pescărușul”.
‎De câte ori se plângea
‎că nu putea merge ‎cu marinarii la Terranova,
‎tatăl tău îi spunea Mariei:
‎„Ești prea tânără pentru aripi.
‎Dar anul viitor vor crește. ‎Acum lasă-mă în pace.”
‎Își ruga prietenele ‎să se uite la spatele ei
‎ca să vadă dacă îi cresc aripile.
‎Până într-o zi, când i-am spus
‎„Vino aici, fetițo.”
‎Am dus-o în poiană.
‎Dar e un secret.
‎E secretul nostru.
‎Am pus-o să urce ‎în cel mai înalt copac din lume.
‎La cea mai înaltă ramură.
‎I-am spus:
‎„Dă drumul la o mână!”
‎Iar María a dat drumul.
‎Apoi i-am spus: „Dă drumul la un picior.”
‎Apoi: „Mai dă drumul la o mână.”
‎Și María…
‎a dat drumul la mână.
‎Și…
‎A căzut? A murit?
‎Nu.
‎Și-a luat zborul! A zburat în văzduh.
‎S-a dus la sabat?
‎Ascultă…
‎O să-l înnebunească.
‎Maider…
‎Respiră?
‎- Olaia? ‎- Pânză de păianjeni! Repede!
‎- Repede! ‎- Ce ai spus, Olaia?
‎Ce?
‎Ce-au întrebat?
‎- Nimic? ‎- Ana, te rog.
‎O fac pentru noi.
‎Liniștește-te!
‎María Ibarguren.
‎Eu sunt vrăjitoarea.
‎Și eu.
‎Arată-mi semnul lui Lucifer.
‎Haide!
‎Ca să fii scutită de suferință.
‎Nu m-a marcat.
‎E un semn fără durere.
‎Dacă țipi când te înțeapă,
‎vor continua…
‎De ce m-aș încrede în tine?
‎Ai de ales?
‎Dacă mai vorbești așa,
‎treci de partea acuzatelor.
‎Ce limbă ciudată!
‎Sunt limbi vechi, folosite ‎pentru a vorbi cu bestiile, dialecte.
‎Dialectele sunt limbi care ascund lucruri.
‎O să notez.
‎Uite.!
‎Unde?
‎Aici. Aici m-a însemnat.
‎Speranțe deșarte.
‎Îmi pare rău. Am greșit. Îmi pare rău.
‎Așa e de fiecare dată.
‎Răul își ascunde însemnele.
‎Dacă nu-l ascunde sub păr, ‎îl ascunde în părțile lor rușinoase.
‎Chiar și în nas sau aici, de exemplu.
‎E pe braț.
‎Unde?
‎Aici?
‎Auzi al pescărușilor tril
‎Când se pornesc în văzduh
‎Un pericol teribil
‎- Nu e acesta, suferă. ‎- Nu, nu suferă.
‎Se zvârcolește de plăcere.
‎Marea, un pericol teribil...
‎În suflete, și mai ostil
‎Precum copacul ‎Prins în rădăcini
‎Cu ramurile înspre mare
‎Așa și sufletul meu, un chin
‎De mă lași aici
‎Așa și sufletul meu
‎De mă lași aici
‎În adâncul inimii mele
‎Tu-mi iei pe mare visele
‎Mă vizitezi noapte de noapte‎…
‎Ascultă.
‎Își invocă stăpânul.
‎Mă vizitezi noapte de noapte
‎Și eu îți deschid ușa-n șoapte
‎Din Terranova până aici
‎Din codru până pe stânci
‎Nu vrem nicio altă căldură
‎Doar fierbințeala săruturilor tale
‎Nu vrem altă căldură
‎Ridică-te!
‎Te lepezi de stăpânul tău?
‎Da, domnule.
‎De acum înainte, vei spune adevărul.
‎Stai jos.
‎Eu sunt vrăjitoarea.
‎Singura vrăjitoare.
‎Le-am fermecat singură pe toate.
‎Ele nici nu știu ce li s-a întâmplat.
‎Cum e posibil?
‎Crede-mă.
‎Ca să te cred, ‎trebuie să știu tot ce s-a întâmplat.
‎Ochii în pământ.
‎Uită-te la mine.
‎Era cea mai întunecată noapte.
‎Făceam baie într-o cadă de cupru.
‎O bătrână terifiantă a ieșit din flăcări.
‎N-o mai văzusem.
‎- Te-a uns cu ceva? ‎- Da.
‎Apoi…
‎am simțit ceva în corp…
‎o forță.
‎A fost chemarea sabatului.
‎Cum sora mea n-a vrut să vină cu mine,
‎am transformat-o…
‎E frig.
‎…într-un miel.
‎Un miel al diavolului?
‎Sora ta, un miel. E ciudat.
‎A vrut să-l satisfacă pe diavol
‎întrupând simbolul nevinovăției.
‎Continuă.
‎Pe Maider am transformat-o în măgar.
‎Katalin!
‎În straie de preot.
‎- Blasfemie! ‎- Părinte.
‎Pe Oneka a trebuit s-o prefac în capră,
‎îmbrăcată în lordul de Urtubi.
‎„Fetelor, vă rog. ‎Și eu vreau să merg la petrecere!”
‎Și pe Katalin am făcut-o porc.
‎Erai singura în trup de om?
‎Erai… goală?
‎Nu.
‎Nu. Purtam o rochie galbenă frumoasă.
‎Fiindcă eu sunt aleasa lui Lucifer.
‎Unde e rochia?
‎După sabat, i-am dat-o lui Izaro.
‎Aduceți-o.
‎Niciuna nu voia să vină.
‎Olaia!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Le-am luat una câte una și le-am fermecat.
‎Ce mai faci, Olaia?
‎Le-am vrăjit cu un flaut.
‎Să-mi spui când să mă opresc.
‎- Da… ‎- Acum e rândul tău.
‎Lasă-mă să încerc și eu.
‎În pădure, lângă stâncă, ‎am făcut un ospăț minunat.
‎Am făcut să apară cotlete ‎cât trunchiul de copac
‎zeci de brânzeturi,
‎ulcioare de cidru,
‎și vin,
‎mult vin.
‎Vrei ciuperci?
‎- Sunt pentru tine. ‎- Nu.
‎Unu, doi, trei!
‎E bun?
‎Am înghițit anafură
‎cu ciuperci negre care cresc sub stejari.
‎Ați sărbătorit liturghia satanică?
‎Ele nu. Eu da.
‎Dar ai spus că erau și ele acolo.
‎Pentru că…
‎I-am făcut să creadă ‎că e o slujbă adevărată
‎și că au luat anafură de la preot.
‎Dar a fost doar o iluzie.
‎Cum ai creat iluzia asta?
‎Cu fum.
‎Și în acel fum…
‎au apărut demoni.
‎Dacă închid ochii, îmi văd iubitul.
‎Mă uit mereu la el cu ochii închiși
‎fiindcă e urât.
‎Dar nu mă deranjează,
‎fiindcă are ceva mare…
‎Și cum mai e? Verde și țepoasă?
‎I-am înghițit, i-am scuipat ‎și i-am înghițit iar.
‎Ați înghițit demonii prin gură?
‎Prin funduri.
‎Am făcut să apară o tobă uriașă,
‎o vioară, craniul unui țap ‎și clopoței pentru toate.
‎Din terranova până aici
‎Din codru până pe stânci
‎Nu vrem altă căldură
‎Doar fierbințeala săruturilor tale
‎Nu vrem altă căldură
‎Doar fierbințeala
‎Vrei să cânt incantația?
‎Nu vrem altă căldură
‎Transcrie melodia.
‎Dle judecător…
‎Ce e?
‎E o scară cromatică.
‎Scară cromatică?
‎Nu poate dura la infinit.
‎Și Lucifer?
‎Descrie-mi cum arăta.
‎Se îmbracă în negru…
‎are barbă,
‎ochi luminoși,
‎e superb.
‎Avea coadă?
‎Da.
‎În față sau în spate?
‎În față.
‎Cât de mare era?
‎Descrie-mi-o.
‎Verde și țepoasă.
‎Îți oferă plăcere în față ‎și durere din spate.
‎A încercat să te penetreze?
‎Lucifer mi-a scos brâul și…
‎Și?
‎Și…
‎Nu pot descrie.
‎Spune-o în bască.
‎Chiar nu pot.
‎E…
‎E prea mult. Nu pot.
‎Sunt…
‎istovită.
‎Nu pot gândi!
‎Putem continua mâine?
‎Știi „Extazul” de Sfânta Tereza de Ávila?
‎Desigur, dle judecător.
‎„Văzui un înger
‎întrupat.
‎Avea o suliță de aur
‎și la vârf,
‎o flacără.
‎Mi-a împlântat-o în inimă
‎și mi-a pătruns măruntaiele.
‎Când a scos-o, parcă le-ar fi luat cu el
‎și era atât de moale…
‎M-am simțit copleșită de iubirea Domnului,
‎de marea Sa iubire.
‎Durerea era așa de mare…
‎durerea era așa…
‎cumplită,
‎încât mi-a smuls suspine.
‎Nu era…
‎o durere trupească, una sufletească.
‎Deși corpul o resimțea întru totul.”
‎- Da. ‎- Desigur.
‎Da, așa e…
‎Așa a fost, dar a fost…
‎A fost…
‎Mult mai mult…
‎A fost mult mai mult, ca și cum…
‎A fost așa…
‎- Ce faci? ‎- Iertare!
‎Dar ușuratica încerca ‎să vă farmece cu ochii ei.
‎Dă-l jos! Afară!
‎Continuă.
‎Și…
‎am zburat.
‎Am zburat ca pescărușii.
‎Vă simțiți bine, dle judecător?
‎Da, sigur.
‎O pun să-și semneze mărturisirea?
‎S-a lăsat noaptea.
‎Da.
‎N-am terminat.
‎Trebuie să semnezi, fată.
‎Semnează, Ana.
‎Nu le vor elibera pe fete?
‎Ai făcut ce trebuie.
‎Semnează.
‎Asta e tot?
‎S-a terminat?
‎O să mă omorâți?
‎Semnează!
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Nu-ți face griji.
‎E bine.
‎Cred tot ce spun.
‎Credeți că vrăjitoarele mint mereu?
‎Și când respiră, nu știai?
‎Femeia a mărturisit că e vrăjitoare.
‎Dacă vrăjitoarele mint mereu,
‎nu e vrăjitoare.
‎Salazar, nu te-ai săturat ‎să inventezi silogisme?
‎Vreau să spun că…
‎am ascultat confesiuni unice și minunate,
‎dar sunt doar cuvinte,
‎ale vrăjitoarelor.
‎Până nu vedem sabatul cu ochii noștri,
‎nu vom ști niciodată dacă e real…
‎sau doar un vis.
‎Zi-mi ce se petrece! ‎Au de gând să îmi dea foc?
‎Mie nu mi se zice nimic.
‎Ce-o să-mi facă?
‎Nu vei păți nimic.
‎De unde știi?
‎Fiindcă ești puternică.
‎Ce vrea să deseneze?
‎Ce ai tu
‎și nu mai am eu.
‎Ce nu mai ai tu? Doar nu virginitatea.
‎Ce am pierdut eu?
‎Eram ca tine odată.
‎Tânără,
‎sfidătoare,
‎și sălbatică.
‎Am plătit un preț mare.
‎Apoi am învățat.
‎Năframa asta acoperă perfect părul, ‎așa cum au ordonat.
‎Dar…
‎știu cu toții că arată ca un penis mare.
‎Dar nimeni nu îndrăznește s-o spună.
‎Bărbații se tem
‎de femei neînfricate.
‎De ce nu mă ajuți ‎în loc să-mi spui povești?
‎Asta fac, fată.
‎Dar de ce să-mi răcesc gura
‎dacă nu mă asculți?
‎Du-te la treabă, doamnă.
‎Îi veți arăta desenele astea ‎Maiestății Sale?
‎Voi face o gravură cu etapele sabatului.
‎Oamenii trebuie să vadă să creadă.
‎Prima gravură reprezintă
‎vrăjitoarea care o unge
‎pe tânăra inițiată.
‎Dezvăluie…
‎principala armă a lui Lucifer.
‎Care crezi că e?
‎Minciuna.
‎Nu.
‎Frumusețea.
‎Dacă ar vrea să te ispitească în păcat,
‎cum ar face-o?
‎Ar lua-o pe doamna asta?
‎Nu.
‎Lucifer are alte mijloace.
‎Lucifer nu-și alege ‎servitorii la întâmplare.
‎Știe foarte bine ‎că doar femeile cu trup perfect, delicat,
‎proaspăt ieșite din copilărie,
‎ne pot fermeca până ajungem animale,
‎câini devotați plăcerii.
‎Îmbrac-o. Vreau să văd cum face farmece.
‎Vreau să văd cum îți farmeci prietenele.
‎De ce sărbătorim un sabat fals ‎și nu cel adevărat?
‎Ai sărbători sabatul pentru noi?
‎Desigur…
‎domnule.
‎Dle judecător…
‎Dar o pot face ‎doar când simt chemarea lui Lucifer,
‎în nopțile cu lună plină.
‎Domnule…
‎Dle judecător…
‎Magie curată!
‎Ia uitați ce am eu!
‎Ascultați cu atenție!
‎Prostul ăla vrea să vadă cum vă farmec.
‎O să ne cheme în noaptea cu lună plină.
‎Și noi ce facem?
‎Lucifer!
‎Sabat.
‎Lucifer.
‎Foarte bine. Tobă, vioară, vin…
‎ciolan.
‎- I-ai spus? ‎- Nu.
‎Când ai de gând?
‎Nu pot să-i spun.
‎Nici nu-i poți ascunde.
‎E bun craniul?
‎E de vacă.
‎Regret, dle judecător.
‎N-am găsit craniu de țap nicăieri.
‎Mai căutați!
‎Măgarul e afară. ‎O să-l îmbrăcăm într-o robă.
‎Ciuperci negre…
‎Dle judecător…
‎Două dintre gărzile dv. au fugit.
‎Aseară?
‎I-am văzut. Dar de ce au fugit?
‎Mamele și bunicile prizonierilor ‎au răspândit un zvon
‎despre răzbunare.
‎Răzbunarea cui?
‎A marinarilor.
‎Acum trei ani, pentru o mică gâlceavă,
‎gărzile lordului de Urtubi ‎au fost înjunghiate.
‎Vrei să spui că se tem ‎de niște amărâți de pescari?
‎E datoria mea să vă avertizez.
‎Dacă mai amânați verdictul, ‎veți fi expuși pericolului.
‎Marinarii se întorc
‎după următoarea lună plină.
‎- Următoarea lună plină? ‎- Da, odată cu mareea.
‎Vrăjitoarea câștigă timp.
‎Anunță execuția.
‎Da, dle judecător.
‎În această glorioasă zi, ‎de joi, 6 noiembrie, anul 1609,
‎se încheie un proces fără de seamăn.
‎Vă scrie istoria ‎și va slăbi mâna diavolului.
‎Datorită mărturiilor fără precedent ‎ale Anei Ibarguren, o vrăjitoare pocăită,
‎am reconstituit pentru prima dată
‎cronologia completă și detaliată
‎a unei infracțiuni atroce…
‎una comisă împotriva divinității, ‎sabatul vrăjitoarelor.
‎Ceremonia de execuție ‎va avea loc mâine, în zori.
‎Acuzatele Ana Ibarguren, ‎María Ibarguren, Oneka Arbizu,
‎Olaia Isasi, Maider Aguirre ‎și Katalina de Ugalde,
‎care se fac vinovate ‎de participarea la sabat,
‎vor fi arse pe rug.
‎Cenușa lor va fi aruncată în vânt,
‎iar proprietatea lor ‎va fi confiscată de monarhie.
‎Ana, l-am văzut.
‎- Pe cine? ‎- Pe Lucifer.
‎- Când? ‎- Aseară.
‎- Unde? ‎- Aici.
‎A venit să-ți lumineze visele.
‎Arăta exact cum l-ai descris.
‎Cu barbă și ochi luminoși?
‎Da.
‎L-am fermecat.
‎Nu-i lasă să ne omoare.
‎Va aștepta până la luna plină. Va veni.
‎Jur!
‎E mai puternic decât noi. ‎Te-a făcut de râs.
‎Vorbesc serios.
‎Trebuie să fie martor la sabat.
‎Trebuie să mă vadă dansând pentru el.
‎Am văzut-o în ochii lui.
‎Ana are dreptate.
‎Lucifer ne va ajuta.
‎La perete!
‎Ce faci?
‎La perete!
‎Cheamă-l pe judecător.
‎Sunt ca niște animale.
‎Domnule judecător…
‎nu vi se pare ridicol?
‎Poate că e.
‎Vrea să vadă sabatul.
‎Ominum…
‎papalum
‎Lucifer.
‎M-au transformat în porc.
‎Ce mai ai de spus acum?
‎Dacă sabatul e un vis, ‎atunci visăm același lucru?
‎Nu vrem altă căldură
‎Doar fierbințeala săruturilor tale
‎Nu vrem altă căldură
‎Doar fierbințeala săruturilor
‎Nu vrem altă căldură
‎Doar fierbințeala săruturilor tale
‎Nu vrem altă căldură ‎Doar fierbințeala săruturilor tale
‎Din Terranova până aici ‎Din codru până la stânci
‎Nu vrem altă căldură ‎Doar fierbințeala săruturilor tale
‎Din Terranova până aici
‎Din codru până la stânci
‎Nu vrem altă căldură ‎Doar fierbințeala săruturilor tale
‎Nu vrem altă căldură
‎Din Terranova până aici
‎Nu vrem altă căldură ‎Doar fierbințeala săruturilor tale
‎Nu vrem altă căldură
‎Lucifer.
‎Nu vrem altă căldură
‎Nu vrem…
‎Doar fierbințeala
‎Săruturilor tale
‎Nu vrem…
‎Doar fierbințeala...
‎Nu vrem altă căldură…
‎Lucifer!
‎Domnule judecător.
‎Luați prizonierele!
‎Nu ai autoritate să impui ordine!
‎În numele lui Dumnezeu!
‎În numele Maiestății,
‎cer supunere!
‎Dați-mi drumul!
‎Jos de pe mine! Ce faci?
‎Lasă-mă în pace!
‎Priviți-i în ochi.
‎În ultima lună plină a toamnei
‎Mareea
‎Și zborul pescărușilor
‎În ultima lună plină a toamnei
‎Mareea
‎Și zborul pescărușilor
‎Să sărim!
‎Vom zbura, nu-i așa, Ana?
‎Da.
‎Zboară.