Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
Dneska to musí být perfektní. Máme už jen dvě šance, no tak!
BALET LOUSKÁČEK MÁ V REPERTOÁRU PO CELÉM SVĚTĚ PŘES 700 SPOLEČNOSTÍ.
VÍCE NEŽ 600 JICH JE Z USA.
Dva, tři, čtyři, běž, pět, šest, sedm, osm.
Dva, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm a jedna.
V ROCE 2008 VYTVOŘILA DEBBIE ALLENOVÁ SVOU VERZI LOUSKÁČKU:
ČOKOLÁDOVÝ LOUSKÁČEK
Srovnaní? Hlídejte si toho vlevo.
Ti po vaší levici tam stojí před vámi.
Bude tam před tebou, tak se musíš srovnat podle ní.
NA AKADEMII DEBBIE ALLENOVÉ (DADA) CHODÍ 200 STUDENTŮ.
75 % Z NICH MÁ STIPENDIA.
Tak znova. Všechny tři skupiny, no tak.
A raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Dva, dva, tři, čtyři, pět, šest.
A teď, jedna.
PRO ČOKOLÁDOVÝ LOUSKÁČEK DADA POŘÁDÁ V ZÁŘÍ KONKURZY.
V DALŠÍCH MĚSÍCÍCH NÁSLEDUJE ZKOUŠENÍ.
Mnohem lepší. Fajn, všechno v pořádku?
- Budete si to pamatovat? - Ano!
- Protože tanečníci jsou? - Nejchytřejší lidé na zemi.
Nejchytřejší lidé na planetě a všechno si pamatujeme, ano?
- Ano. - Fajn. Běžte se nalíčit. Hned budu u vás.
- Děkujeme, slečno Allenová. - Rádo se stalo, zlato.
Ach bože.
Fajn, takže co dále?
Kdo další na vlasy a makeup?
Chápu, proč použila…
No tak, vy všichni!
To je Debbie Allenová. Je slavná!
Čokoládový Louskáček!
Jsem Debbie Allenová.
Jsem tak rá…
Jsem nadšená a šťastná,
že vás zde mohu přivítat jako první diváky
letošního Čokoládového Louskáčku.
Vím, že někteří se ještě učí, jak napnout špičky a propínat nohy,
ale nenaučíte se to, dokud se nenaučíte poslouchat a být potichu.
Vítejte na konkurzu na Čokoládový Louskáček.
Moc ráda vás tu vidím.
Vidím spoustu známých tváří, i pár nových.
Hledám mladé tanečníky, sršící životem a energií,
kteří na jevišti chtějí hrát nějakou postavou,
kteří se mohou stát panenkou, opičkou nebo vílou.
Musíte se považovat nejen za tanečníky, ale i za herce.
Čeká vás spousta příležitostí ukázat mi, kde vás mohu uplatnit,
a vězte, že se vás budu snažit dát tam, kam myslím, že patříte.
A pokud na konci dnešního dne nebudete vybraní, nebuďte zklamaní.
Prostě to jen chce víc trénovat, ano?
Loni nám to vyšlo skvěle
a všichni čekají, že se zase ukážeme.
Představuji vám naši baletní mistrovou, slečnu Gianu Jigarhanovou.
Madam Jigarhanová.
Dnes si vás trošku prozkouší.
Naučíme vás dvě různé sestavy
a pak vám zadá jazz slečna Eartha Robinsonová.
Toto je slečna McDonaldová, ředitelka Taneční akademie Debbie Allenové
a slečna Cathie Nicholasová, moje pravá ruka a levá noha. Dobře.
Takže budu vyvolávat. Échappé.
Bude to raz a dva a tři a čtyři.
Raz a dva.
A dva, raz a dva a tři a čtyři.
Do Čokoládového Louskáčku někteří přijdou
ve věku čtyř, pěti let…
no a ve 12 jsou stále tady.
Postupně prochází celou taneční akademií
a někteří z nich tak účinkují v Čokoládovém Louskáčku po sedmé.
No a pak tu máme nováčky.
Hop, hop, hop, hop.
Nahoru, dolů, toč.
Je tam tolik lidí. Bylo to ohromující.
Hodně hektické.
- Jsem tu posedmé. - Já pošesté.
Osm nebo devět let. V podstatě půlka života.
A raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Dva, tři, čtyři, a hotovo.
Proč sis myslel, že ti to nepůjde?
Nevím.
Rád učím děti. Občas mě dohání k šílenství a většinou jsou hrozné.
Opatrně.
- Jdeš na konkurz? - Jo.
- Dobře. - Prostě nechci.
Nechceš?
No tak se posaď.
Jestli nechceš jít na konkurz, tak to řeknu mámě.
Miluji to, co dělám.
Vždy jsem chtěla učit děti.
V souboru jsou již trénovaní tanečníci a ví, co dělají,
ale děti? Těm ukazujete krásu baletu
a krásu umění
a díky tomu jsem si uvědomila,
že začínají vnímat i krásu života.
Budu na vás dohlížet, sledovat vás v hodinách.
Když se uvolní místo, budu na vás myslet, ale musíte víc trénovat.
Potřebujete jen víc trénovat.
Taky mě to mrzí.
Jsem moc ráda. Byli jste skvělí. Moc vám děkuji.
- Řekněte: „Děkuji, slečno Allenová!“ - Děkuji, slečno Allenová!
Takže zítra v jednu hodinu, utíkejte!
Louskáček byl pro mne v dětství velmi důležitý.
Byla jsem v zemi květin.
Zpívali jsme:
Vítejte v zemi květin.
Jaké zprávy nám nesete?
Vždy jsem toužila být „Královnou cukrovinek“.
Zbožňuji tu hudební pasáž.
K původním Louskáčku
hudbu složil Čajkovskij
a Petipa, francouzský choreograf, vytvořil baletní libreto.
Poprvé byl Louskáček uveden roku 1892
v petrohradském Mariinském divadle.
Kritikům se nelíbil, ale diváci byli nadšení.
Značka a jméno Louskáček je tak známá,
a naší adaptací je Čokoládový Louskáček.
Když jdete na New York City Ballet,
tak všechny klíčové role tančí dospělí
a děti se jen mihnou na jevišti, nebo sedí na stromě.
V našem Louskáčku
sice profesionálové a učitelé
vystupují v pár rolích,
ale hvězdami jsou děti.
Jako dítě jsem chtěla být černou vílí královnou, létající vzduchem.
Nic takového jsem v dětství neviděla,
ale přesto jsem věděla, že to chci.
ČOKOLÁDOVÝ LOUSKÁČEK DEBBIE ALLENOVÉ
Existovalo několik variant Čokoládového Louskáčku,
ale já ho upravila a udělala ho zábavným
a vložila tam kulturní identitu hudby, která nesouvisela s Čajkovským.
Čokoládový Louskáček nás tak provede
reálnými i imaginárními zeměmi,
a to pomocí různorodých hudebních a tanečních stylů.
V „Ohnivém flamengu“ jsem švábem.
Jo, my jsme víle. Jsme Egypťanky.
Hrajeme Bollywood.
Hraju Čínu.
Jsem ve „Spáleném jehňátku“ v párty scéně.
Kdekoli je kluk, tak v tom hraju.
Hraju Čokoládového Louskáčka. Klidně mi říkejte „ČL“.
Jsem pavouk v „Deštném pralese“.
PRVNÍ DEN ZKOUŠEK
V říjnu začínáme zkoušet.
Panebože.
Musíte plnit svoji roli.
Na zkoušku musíte přijít připravení.
Navíc musíte být zodpovědní i doma.
Paní Allenová to myslí vážně. Buďte ostatním příkladem.
Musíte být příkladní doma i ve škole.
Máme tu někoho, komu jsou tři roky?
Ne?
Dobře. Dej tu ruku dolů.
Máme tu někoho, komu jsou čtyři?
Čtyři roky.
Pojď za mnou.
Hodná. Jen pojď.
Ticho.
Máme tu pětileté?
Pojďte pěkně za mnou.
Ahoj.
Ano, přesně. Rozestupte se. Uděláme tady řadu.
Rozestupte se, čelem vpřed.
Opravdu máš pět let?
Jsi vysoká.
Tak pojď.
Musíte trénovat.
Nikam se nedostanete,
když se po obchoďáku budete promenádovat v roztomilých botách.
Zujte se, pěkně se položte na zem a protáhněte se.
Debbie od těch dětí očekává v každém ohledu hodně.
Nejen jednu věc, ale všechno.
No a v životě…
nic nejde samo.
Ani na tanečním parketu.
A když přijdou sem, tak někteří padají.
Pokud aspoň jednou denně nespadnete, nesnažíte se dost.
Chci předklon až na šestku.
Věřte mi.
Až odejdete z DADA, budete to umět.
Nemají vás tak rádi jako já.
Debbie jsem poznala, když mi bylo 16,
tak před 10 lety.
S Debbie jsem byla ve Fame.
Máte velké sny.
Chcete slávu?
No ale sláva něco stojí,
a tady si ji začínáte předplácet potem.
Je stále stejná. Naprosto brilantní.
Na zkoušku bych nikdy nešla bez protažení a pár tendu,
bez rozcvičených nohou a aniž bych byla připravená.
To se nedělá.
Bez toho se na dál nedostanete. Chci vám pomoci.
Dávám vám zabrat, protože mi na vás záleží, jasné?
Moje máma?
Přísná.
Je přísná.
Nespoutaná, neskutečně talentovaná,
matka nám všem, skutečně.
Je to průkopnice.
Tato žena desetkrát připravovala choreografii Oskarů.
Zda jsem čekala jsem, že zde budu stát
jako producentka, ředitelka, hvězda,
choreografka a matka?
Rozhodně!
Části, ve kterých je více studentů, tak těmi začneme,
a zkoušíme jen o víkendech.
Fajn, pojďme na začátek „Říše hraček“.
To obživnutí si užívejte.
Panenky, malé panenky.
V jaké scéně jste byli?
- V „Říši hraček“. - No tak, teď.
A v jaké scéně jste teď?
- No, ve všech. - Ve všech? Jo, to vidím!
„Říše hraček“ je odrazovým můstkem.
Všichni, kdo hrají, si prošli „Říší hraček“.
Jste v „Říši hraček“.
Klasický Louskáček jsem nikdy neviděla.
Znám jen toho Čokoládového.
A prostě se mi to líbí.
Kylie Jeffersonová.
Nejmladší člověk, kterého jsem přijala do Akademie.
Vzpomínám si, jak jsme vešli do Taneční akademie Debbie Allenové,
tehdy byla v Culver City,
a byla tam spousta lidí.
Když jsme se dostali na řadu, tak mámě řekli, že na konkurz nemůžu.
Prý: „Je moc mladá.“
Postavila se do první pozice, měla stažené vlasy.
Byla tak vážná. Já si řekla: „Tak to jo.“
A paní Allenová řekla: „Ať to zkusí.“
Podívali se na mě a řekli: „Paní Allenová, je moc mladá,“
a já na to: „Můžu změnit pravidla.“
Perfektní.
Většina mých studentů pochází z LA
z různého ekonomického prostředí.
Někteří žijí v Beverly Hills,
jiní zase v Comptonu,
a ti většinou tanec berou nejvíc vážně.
Chodí sem…
minimálně pětkrát, šestkrát týdně.
Očekává se od nich absolvování minimálně deseti,
u některých 15 hodin týdně.
Chtěla vytvořit místo, kde bez ohledu na vzhled
tak pokud chcete, můžete tančit.
Což vysvětluje, proč zde máme tolik stipendistů.
Řada dětí na to nemá.
Hledáme cestu, jak sem dostat ty, kteří zde chtějí být.
Pokračujeme.
Vždy jsme sháněli peníze.
Mnoho mých přátel mi po prvním roce
přestalo brát telefon.
Ne, mí přátele jsou v pohodě.
Zažali jsme přemýšlet o značce,
kterou bychom měli k ruce
a která by pomáhala generovat příjem. A byla lidem známá.
Když George Balanchine do New Yorku přišel založit baletní soubor,
hledal způsob, jak na to získat finance, a Louskáček to dokázal.
Louskáček pomáhal po zbytek roku
platit provoz souboru.
Původní Louskáček je vyprávěný zcela…
Je to opera, která je zatancovaná.
Náš Louskáček je vyprávění.
Je načase vyrazit! Louskáček je vzhůru. Musíme vyrazit do bitvy.
Máme vypravěče, vlastně jich máme více, kteří nás provází příběhem,
a je to spíš… vtipný prvek, který je vyslovený.
Není to hrané beze slov.
Kdo zhasnul světla?
Měl obrovský úspěch. Tvoří základ našeho fundraisingu.
Je to náš největší zdroj financí.
To mi napoví, kdo to bude dělat. Náklon. Ne, nohu nahoru.
V rozštěpu musíte sedět, když se koukáte na TV, děláte úkoly.
Neděláte ho dost často.
Moc se zdržujete bavením se s klukama a jinýma věcma.
Zvedni tu nohu nahoru. No tak. Ukážeš mi to.
Nahoru!
Výš!
Nakloň se, ohni se.
Ano, ohni se.
Ano, drž a tu nohu dej výše.
To je ono!
První vzpomínku na DADA mám z doby, kdy mi bylo 11.
Byla jsem vyděšená, protože jsem netušila,
že lidé mohou být tak dobří.
Bylo mi 11 a myslela jsem si: „Jsem hvězda.“
Pak to bylo: „Ne.“
Učitelé jsou přísní a tvrdí, ale záleží jim na nás.
Je to jako rodina.
Slečně Allenové záleží na každém z nás,
což je opravdu fajn.
Jsem v DADA devět let, od svých pěti,
a je mi teď 14.
V podstatě jsem v DADA vyrostla.
Když mi poprvé řekli, že budu Kara,
byla jsem nervózní a šťastná,
protože jsem cítila tu obrovskou zodpovědnost za to,
abych nic nezkazila a nepokazila celé vystoupení.
Každý chce hrát Karu, což je hlavní role.
Je to dívenka, která se vydá na dobrodružnou cestu.
Slečna Allenová obsazuje každou roli dvakrát,
takže se lidé mohou střídat
a je to odlišný zážitek.
Pěkné.
Karo, Karo, usměješ se?
- Podívej se a řekni mi svůj názor. - Řekni svůj názor.
Vzpomínám, jak mi slečna Allenová řekla, že budu Kara ve třech vystoupeních,
a doslova jsem se vyděsila.
Moje milá, takové překvapení!
Překvápko, překvápko!
Kara!
Víš, že tě milujeme!
Je to ten pocit, kdy máte cíl a dosáhnete na něj,
splníte ho a řeknete si: „Ano!“
Chápete? Byla jsem tak šťastná.
EGYPT DEVĚT TÝDNŮ DO PŘEDSTAVENÍ
A teď probereme Egyptskou panenku.
Musíte být přímo pod jejím zadečkem
a chytíte ji za roku, pokud to bude potřebovat.
A zvednete ji co nejvýše to půjde.
Tak je to správně. A ty budeš na druhé straně.
První Egyptská panenka jsem byla já. Máma ji navrhla pro mě.
Baf. A raz a dva.
Raz, dva, tři.
Otočka, plié,
hlava, hlava.
Pořádně a vážně jsem začala trénovat až v Kirov Academy of Ballet.
V tomto momentu začneš. Sjede do šňůry.
Ve třetím ročníku
se na mě tajkhle jednou zadívá můj učitel
a najednou říká: „Přestaň!“
Dívá se na mě a říká: „Nikdy nebudeš tanečnicí.
Bež za Alvinem Aileym.“
A to byla rána.
Alvin Ailey byl nula?
Alvin Ailey je špička amerického současného tance,
a ano, většinou šlo o černochy, ale…
znamená to snad, že neumí tančit?
Měla jsem s nimi živou výměnu názorů po telefonu.
Poslala jsem tam manžela, protože bych byla nepříjemná.
Za mě stačilo, že byla tři roky pryč, a bylo načase, aby se vrátila.
Odvedl mě ze školy
a tehdy se matka rozhodla
založit Taneční akademii Debbie Allenové.
Založila jsem DADA a ona se vrátila domů.
Tím podnětem byla ona.
Byla mou múzou. Vždycky jí byla.
Každý se tu může najít.
Lidé jakýchkoliv postav, velikostí, barev nebo kultur,
a díky tomu jsme výjimeční.
Pokračuje dopředu a vy všichni se stáhnete dozadu.
Je to ta pravá.
Je rozkošná.
- Je urputná. - Ano, urputná.
April to střihne tudy, jak potřebuje.
Vy ostatní půjdete okolo. To zvládnete.
Začala jsem tancovat až v osmi letech.
Přijela jsem ze Severní Karolíny
a získala u Debbie Allenové plné stipendium.
April patří k největším talentům, které se v mém okolí objevily.
Vzala jsem ji sem,
abychom ji podporovali, protože to potřebuje.
Mám částečný úvazek v El Pollo Loco.
Jsem pokladní.
Právě teď jsem pokladní.
Lidé mě považují za tichého člověka
a většinou mám, co říct, nebo se mi toho hodně honí hlavou,
jen prostě nevím… Jen nevím, jak to říct.
a občas mě přemůžou emoce.
A jediný způsob, jak se mých emocí, strachů nebo úzkostí dokážu zbavit,
tak je pomocí tance.
Připravení?
Dýchejte.
Krásné.
Nádhera.
Jste nejkrásnějšími lidmi na světě.
Pořád dokola, jde o zrcadlo.
Nejkrásnější bytosti na Zemi.
Hlava, všichni jako jeden.
Nahoru.
To svíjení se, to celé, musíte se hýbat jako jeden člověk.
Pohled nahoru.
Dolů.
Tak moc chci být v Bollywoodu.
Strašně dlouho se do Bollywoodu snažím dostat.
Znám každý krok, ale jsem na to zatím moc mladá.
Hrudník!
Když se vydáme do nové země, znamená to novou choreografii a kostýmy.
Rozehrává to novou část příběhu.
Zpátky.
Cestujte.
Kamkoli se pohnete, nesete si sebou auru úrovně, krásy a moci.
Moc.
Jde o moc žen.
Ženy vládnou světu. Je mi jedno, co se říká.
Kde to jsem?
Je to všechno v pohledu.
Čekali byste „Bollywood“, protože ten je oblíbený u všech.
Sníte o tom, že v něm tančíte dokud v něm nejste.
Pět minut tancování naplno a nemáte čas se ani nadechnout.
Ruce výš!
Moc!
A stůjte jako sochy.
Vydržte. Zůstaňte tak. Dýchejte. Vydržte.
Trénujte výdrž.
Prospěje vám to.
Zlepšuje se to, dáme.
Fajn, pauza. Je to lepší.
Poslouchejte mě.
Jdete mnohem níž než je třeba. Zničíte se tak.
Fajn, vydýchejte se. Půjdeme teď na Egypt. Jen dýchejte.
Máte dvě minuty.
Dobře. Slečno Nicholasová.
Fajn, bude to v pořádku, jen jsou trošku rozhozené.
Na mě až moc.
Nemůžu… Říše víl? Není to ono.
Ne, takže žlutou vyznačím to, co budeme dál zkoušet.
Fajn, teď se chystám potrápit víly. Mrzí mě to.
Protože jsem byla v DADA,
tak jsem nevěděla, že je mimořádné, že jako černoška dělám balet.
Pěkné.
Svět se od DADA tak liší.
Tam, odkud jsem, to děláme všichni a jsme všichni dobří.
Lauren Andersonová, která byla první černou balerínou ve velkém souboru,
sem přišla před rokem.
A raz, a dva,
Nebylo mým snem: „Chci být baletkou,“ ne v sedmi letech.
Jen mě bavilo chodit na hodiny.
Neuvědomovala jsem si význam toho, že jsem Afroameričanka
a hlavní tanečnice.
Zjistila jsem, že jich moc není. Vlastně tehdy žádné.
Teda pokud jste nebyli u Aileyho nebo v Dance Theatre of Harlem.
Já ale jen chtěla tančit.
Nešlo mi o to, být v něčem první černoškou.
Já jen chtěla tančit.
Plié, raz, a nahoru.
Když jsem spatřila April,
řekla jsem si: „Páni! Kde se tu vzala?“
Narodila se se vším.
Ano!
Nádhera.
Potřebuji něco, co drží. Vypadá to jako…
Chci něco lehčího.
Nemyslím, že mám zrovna baletní postavu,
Zrovna teď, v tuto chvíli.
Protože mám trošku svalnatější nohy.
Když to začnete brát vážně, začnete se na sebe dívat jinak.
Chaîné.
Zastavit se
a zůstat stát.
Ve světě baletu jsou všichni velmi štíhlí.
Na střední jsem s tím neměla problém,
ale pak si řeknete, že se tím asi musíte zabývat.
Všichni ostatní totiž váhu řeší.
Záleží na všem. Každý detail je v baletu důležitý.
Nemá asi perfektní nohy a chodidla. Já taky ne. Jako většina.
Většina lidí, co dělají balet, je nemá perfektní.
Musíte se k tomu propracovat.
Vytočení, na tom se pracuje.
S tím se nenarodíte…
Tedy pár lidí ano,
ale většina z nás ne.
Častokrát…
jsem se na sebe a na své tělo dívala velmi kriticky, a byla tak…
negativní a nejistá.
Ale…
musela jsem přestat ze sebe dělat obět.
Sama před sebou.
Jednou jsem si uvědomila:
„Hele, jestli to chci dělat, tak musím přijít na to, co mi vyhovuje.“
Bylo těžké si uvědomit,
že to řemeslo nebylo dělané mně na míru,
a to bylo opravdu nemilé zjištění.
Zároveň si mě to umění vybralo.
Nemohla jsem jinak, než se do toho pustit a dát tomu všechno.
Víte, v Rusku
než děti přijmou, tak jim zrentgenují chodidla, záda, těla.
Víte, takový je baletní svět.
na operní zpět berou pouze děti, které mají hlas.
Hlas nemůžete vytvořit. Je to dar.
To samé platí o baletu.
Musíte mít určitou konstituci.
Nemůžete ji vytvořit.
Kirov a ruská metoda jsou důležité.
Je to technika, jejíž vyučování mám nejraději.
Proto u nás máme madam Gianu, která je z Bolšoj těatru.
Ale svět tance se vyvíjí,
trošku tedy měním i učitele,
tedy to, jaké mají poslání a jak ho uskutečňují.
Chci duch tance.
Není to něco, co se dá vyfotit.
To prostě cítíte a vidíte.
Prožíváte.
Raz, dva. Celkem dobré.
Raz, dva. Raz, dva.
Fajn, to celkem ujde.
Běžte zpátky.
Pomohlo to.
Vypadalo to lépe.
Omlouvám se, madam Giano, vypadalo to lépe.
NE. NESOUHLASÍM.
- Vypadají takhle. - Nesouhlasím.
Dobře. To nic.
Je to v pořádku. Pět, šest.
Jen to nacvičují. Šest, sedm, osm.
A raz, a dva, a raz, a dva,
a raz, a dva.
Ne všechny jdete přesně a jste trošku toporné.
Musíte se uvolnit.
Nezlobte se, ale na rovinu vám řeknu, co vidím,
protože nemáme moc času.
A buď to dělají dobře teď, což nedělají,
a vím, že to pročistíme,
ale technicky, pokud to někdo dělá takhle,
tak to se hned tak nezmění.
Vrať se, dámy.
Pět, šest, sedm a osm.
A raz, a dva, a raz, a dva,
a raz, a dva, a raz, a dva.
Mnohem lepší!
A dva, a raz, a dva.
Mnohem lepší! Nezlobte se, madam Giano, Je to lepší.
Dobře, vraťte se na začátek.
Je to lepší. Ty víš, že jo.
Učitelům na těchto mladých lidech tak záleží, tak se jim věnují.
Navštěvují se, zvou je.
Vyčiní jim, pokud potřebují srovnat.
Víte, angažujeme se.
Vychováváme je. Pomáháme ty děti vychovat.
HOUSTON, TEXAS
Vyrůstala jsem v Houstonu. Segregované bylo vše.
Třeba studna jen pro bílé.
Toalety pro barevné… My jsme to zažili.
Byla tam skvělá taneční škola, ale já jako černoška jsem tam nemohla.
Ale brzy mi bylo jasné, co chci v životě dělat.
Máma říká, že když mi bylo osm let,
tak jsem jí řekla: „Mami, chci být tanečnicí.
Jak se jí můžu stát, když se nebudu učit? Potřebuji skutečné hodiny, mami.
Skutečnou výuku.“
Ve čtrnácti
mě přijala madam Tatiana Semenova,
která vystudovala Mariinskou školu.
Byla jsem šťastná. Vstávala jsem brzy a chodila přes celé město.
Strýček Lloyd mě doprovázel.
Když jsem se vracela autobusem, musela jsem i dvakrát přestupovat.
A madam Semenova mě v hodinách skutečně podporovala.
Mou výuku zcela zaplatil grant Fordovy nadace.
Měla jsem plné stipendium.
Tančila jsem i díky tomu,
že rada školy nevěděla, že tam jsem.
Byla jsem tam asi šest nebo osm měsíců
než rada zjistila, že je ve škole černé dítě,
a některým se to vůbec nelíbilo.
Ale madam Semenova mě tlačila dál,
nadávala mi, ponižovala mě
a milovala mě.
LÍZÁTKO ŠEST TÝDNŮ DO PŘEDSTAVENÍ
Vítejte v peklíčku u Chantel.
Jdeme na to, takže…
Vychovali mě pěstouni.
To je to, co zachrání lidi jako já.
Když mě někdo sleduje, investuje do mě a řekne:
„Vidíme, že to je to, co chceš.
Pomůžeme ti dostat se z bodu A do bodu B.“
Myslím, že to je to, co mi skutečně změnilo život.
Bum, bum, sed, sed, bum, stůj.
Kde lítáš?
Nevím.
Jestli si zas budeš hrát s ofinou, tak…
Elijahu, sežeň mi gumičku, ano?
To ti tak sedí.
Mlč, Elijahu. Tak to je dobře.
Pět, šest, sedm, zkřiž.
Zkřiž a sed, sed.
Já byl náhradník,
ale slečna Chantel řekla, že můžu být v „Lízátku“, takže…
Nejdřív byl náhradník, ale pak se začal snažit tancovat.
Fakt se hodně moc snaží a dostal se i do představení.
„Lízátko“ je radost. Hip hop, sranda, zábava a naplno…
Jo, „Lízátko“ je zábava.
„Lízátko“ je scéna jen pro kluky a je to hip hop.
Hip hop patří k mým oblíbeným stylům.
Nemůžu v něm být, ale je to můj favorit.
„Lízátko“ je pro kluky.
„Říše víl“ pro holky.
Musíte…
DADA měla vždycky víc chlapců než jakákoli jiná škola.
Je to proto, že je podporuju, a chci je.
A musím jim mít co nabídnout.
Olivie, běž na střed.
Fofrem na parket.
Mojí oblíbenou scénou je „Lízátko“.
Jediný hip hop v představení. Jsou v ní jen kluci.
Šest, pět, za něj.
Dáš tam holky? I Holky?
Jo, dám.
Zavařím si, ale co už.
Kříž, kříž, nahoru, dolů.
Takže… Ano!
Musím vidět kříž, nahoru… Skoro jako rélevé.
Jen přes moji mrtvolu. „Lízátko“ bez děvčat.
- Jo, to se nestane. Bez holek. - Rozkřiklo se to.
Skoro se to podařilo, ale, víte, to nevadí.
Jsem ve všem ostatním.
Promiňte, děvčata. Jen my, však víte.
Rozhodně svalová paměť.
Když vám hluboko do duše promlouvá Chantel Heathová,
moc toho nezapomenete.
Takový zápřah!
A raz a dva, dolů, nahoru.
Jo.
Skluz, raz, dva.
Jo, ještě pořád si to pamatuju.
Kop!
Toč a raz.
Žádná sranda, co?
Pár kluků to vzdá, pár to nezvládne. No…
Znáte to, myslí si: „Bože, to bylo těžký.“
Já vím, sedněte si.
NA MOMENT.
Jen řeknu, že kdybych to byla já, ještě stále bych tancovala,
protože by hrála hudba.
Fajn. Tak pojďme na to.
Ale opakuju jim: „Vracejte se, protože jednou se vám to podaří.“
Nevím, jestli to platí pro všechny, ale je fakt, že když jste zde déle než…
semestr,
tak pro mě, osobě, se vám to dostane pod kůži.
Chodím tady po chodbách,
ale tady ve studiu na hodinu jsem nebyl už dlouho.
Je to…
Tekly tady potoky potu.
Kdybyste z těch podlah vytáhli celou jejich historii,
bylo by to nechutné, ale i inspirativní.
V první inscenaci jsem hrál Čokoládového Louskáčka.
Svou biologickou rodinu jsem opustil ve 13.
Moje matka se třemi sestrami se přesunuly do Arizony
a máma se rozhodla, že mi dovolí zde zůstat.
Nastěhoval jsem se ke slečně, mámě Harrisové,
a pak jsem zde získal plné taneční stipendium.
Když jsem poprvé vystupoval jako Malý Louskáček, cítil jsem se:
„Mám jednu z hlavních rolí. Paráda!“ Jako by ve mě slečna Allenová věřila.
A teď je Malým Louskáčkem Ryan Phuong.
Díkybohu jsem byl první, protože bych nechtěl následovat po něm.
Chci, ať je to kouzelné.
Nemůžeš se postavit do čtvrté pozice jako postavička z Degase.
A přejít sem. Ne!
Je to Čokoládový Louskáček, zlatíčko.
Živý! Jako: „Bože můj, podívejte se na něj!“
Musí to být takhle. Dívej se na mě. Přestaň. A na něj!
Prohlížejte se navzájem.
Zahrajte tu scénu:
„Bože, on se hýbe! Podívejte se na něj!
Bože, já se ho dotkla! Bože, hýbe se!
Panebože! Tak jo.
Panebože!“
Tak by to mělo vypadat.
Přišel jsem sem na otevřenou lekci hip hopu, ano?
Myslím, že ji vedla Chantel,
a já chtěl tehdy dělat jen hip hop.
O baletu jsem vůbec neuvažoval.
Ten kluk byl neuvěřitelný. Já se jen divila „Cože?“
Pustili jste hip hop hudbu a objevilo se malé tornádo,
jako malý tasmánský čertík, ano?
Hrál každého Louskáčka.
Byl tím nejmenším Louskáčkem a teď hraje mladého prince.
PRINC
Ryan chtěl chodit jen na hodiny hip hopu
a tak jsme ho k tomu přivedli.
Dáme jim to, co chtějí,
ale naučíme je i to, co musí zvládnout předtím.
Balet, já… Víte, je to…
Kdysi jsem si myslel, že je jen pro holky.
Bál jsem se chodit na ty hodiny.
Baletní trénink, hodně drsný.
Ten, kdo projde baletním tréninkem
a dokončí ho,
bude mít silnou osobnost, aby pokračoval dále.
A slečna Allenová mi řekla,
že je sama sebou
díky přísnému, tvrdému baletnímu tréninku, kterým si prošla.
Šla jsem na konkurz do North Carolina School of the Arts
po studiu na Houston Ballet Foundation.
Dělala jsem si velké naděje.
Na konkurzu si mě vybrali, abych předváděla,
a až bylo po všem, šla jsem za nimi a řekla:
„Takže kdy mohu začít?
Co bude následovat?“
Řekl mi, že mě nepřijmou, že se na tanec nehodím,
že na to nemám figuru a mám dělat něco jiného.
Úplně ji to zlomilo. Přestala na rok nebo dva tančit.
Bylo to zdrcující.
Řekl mi: „Balet pusťte z hlavy. Úplně na něj zapomeňte.“
A…
No teda, bylo to těžké.
Když jsem se vrátila domů a bylo načase jít na vysokou,
přijali mě na Howardovu univerzitu
a já si řekla: „Tak jo. Tance musím nechat.
Miluju tanec, ale není to oboustranné.“
A to bylo těžké.
Mojí mámě zlomilo srdce, když jsem vystoupila z letadla.
To na tom bylo to nejtěžší.
Když jsem vystoupila z letadla
a ona čekala na letišti s očima zalitýma slzami.
A řekla: „Deborah, selhala jsi.“
„Deborah, selhala jsi.“
Máma mi řekla: „Toto léto tančit nebudeš.
Neutratím peníze,
co jsem ti odkládala na tancování,
a koupím auto.“
A já: „Ne, mami, ne. Já to chci.“
A to léto jsem potkala Marthu Graham,
Meredith Monk,
Twylu Tharp
a Alvina Aileyho.
Byla to nová generace tanečníků, bourajících tradiční konvence,
uskutečňující nové a vzrušující věci.
Ihned jsem propadla Alvinu Aileymu.
Řekla jsem si: „Dítě, ty dřeváky někam je schovej.
Chci tancem vyjadřovat pocity.“
VLÁČEK PĚT TÝDNŮ DO PŘEDSTAVENÍ
Roky se snažím přijít na to,
jak v představení využít jazyk stepování.
Letos přijel Savion Glover.
Požádala jsem ho o vytvoření kusu, zvaného „Vláček“.
Slečna Debbie Allenová měla kdysi nápad,
ten nápad mi nasadila do hlavy,
já nad tím přemýšlel, vrátil jsem se
a byl jsem schopný ho zrealizovat.
Napadlo ji rozpohybovat vláček,
kterým se přesuneme ze scény do scény.
Děkuji.
Nad rámec choreografie
chci, ať si odnesou pocit, že to mohou dokázat,
smysl pro velikost, smysl pro dobře odvedenou práci,
smysl pro výraz.
Schopnost přemýšlet o tom, že změníte uvažování někoho jiného.
Prostě můj styl.
Řekl mi, ať začnu freestylem
a tak jsem si na začátku a na konci vytvořila svůj vlastní malý kousek.
Chci být dostupný jako lidská bytost.
Mám rád tu interakci, která mi umožňuje se od nich učit.
A doufejme i to, že se učí oni ode mě.
Budeme muset začít s tréninky i přes týden,
protože jinak nemyslím, že se tam dostaneme,
a musím zpřeházet vaše místa.
Bohužel nezvládají tanec panenek.
Nechci, aby byly na pódiu a nevypadaly fantasticky.
Zrovna mě vyhodili z „Panenek“, stejně jako moji sestru.
Protože mě chce v párty scéně.
Musíte se do toho ponořit od úplného začátku.
Jako opice tam nemůžu přijít takhle.
Když jste takto, čekám víly.
Takhle tam trčíte, ale já chci tohle.
Připravená vystartovat.
Chci houpající se ruce. Kam to zmizelo?
A raz, dva, tři, čtyři.
A nahoru, nahoru, nahoru, nahoru.
Ano, Tobal!
Musím z ní udělat opici.
Ano!
No tak, děvčata, pojďte sem.
Mám na starosti „Deštný prales“.
V představení patří „Deštný prales“
mezi čísla s největší výpravou.
„Deštný prales“ je nádherný.
Motýli, opice, panteři.
Když uvažujete o stádech zvířat na afrických planinách,
všichni se pohybují stejným směrem.
Probíhá tam nějaké putování.
Bože, kolik lidí tam vystupuje?
Nahlas to nemůžu vyslovit!
Delorse, kostymérka, mi dá co proto.
Když viděla to obsazení,
řekla: „Vážně, slečno Allenová?“ A já: „Jo, Delorse.“
Nemluvte už, prosím.
Kdo nemá kostým?
Obsazení bude čítat téměř 200 lidí.
Každá osoba bude mít dva až tři kostýmy.
Některé děti až pět.
Dobře, děvčata.
Šla pro další kostýmy.
Pořád slyším štěbetání.
Tak fajn!
Jsme jen… trošku zaneprázdnění.
Líbí se všem jejich kostýmy?
Ano!
Výborně.
Chybí nám dvě osoby.
Raz, dva, tři, čtyři.
- Kdo chybí? - JoAnn a Audrya.
A kde jsou?
Nějaká paní nařkla JoAnnu, že jí nabourala auto.
Ale nenabourala, tak už jedou.
Bylo mi osm, když jsem začala v DADA.
Tento rok je to trochu…
Přijdu si, když se mi chce.
Jen se asi snažím být jako teenager.
JoAnn!
Na zkoušku si nepřijdeš jen tak. Co se stalo?
Za co?
Zůstaň tady.
Raz, plié.
Zahřej se u tyče.
Raz, plié.
A dolů. Dolů.
Kdykoli cítím, že jsem ji zklamala, je to…
Pokaždé mě to dostane.
Nemůžu ji vícekrát zklamat. Nechci další promlouvání do duše.
Náš další rozhovor bude pozitivní rozhovor.
Jako…
Místo toho, aby mi říkala, ať se vzpamatuju.
Je to náročné.
Myslím, že jde hlavně o srdce a vůli.
A o to, chtít to kvůli sobe. Chtít něco víc.
A…
Jo.
Dřít do úmoru.
Snažím se vás naučit profesionální pracovní morálka.
- Řekněte „pracovní morálka“. - Pracovní morálka.
Pracovní morálka.
Vztahuje se na vše, co v životě děláte.
Váš domácí úkol, na to, jak se snažíte ve škole,
v práci nebo v čemkoli jiném,
o co usilujete.
Ať už pracujete na poště, učíte,
jste údržbářem
nebo pracujete ve Washingtonu,
vaše pracovní morálka musí být vždy stejná.
Pokud pracujete s dětmi, pracovní morálka musí být ještě lepší.
Dospívání je náročné.
Jakoby vás částečně opustila mysl
a vy si dovolujete trošku více.
Zkoumáte sami sebe, věci okolo vás,
ale skutečnost, že něco třikrát nebo čtyřikrát týdně máte
a někomu se zodpovídáte,
to vám pomáhá být zodpovědný
i ve škole, při úkolech, při domácích pracích
a dává vám to pocit vděku.
Jak se asi dostanete tam, kde jsme teď?
Kam to v životě chcete dotáhnout?
Vy tady každý den netrénujete jen na Louskáček,
ale trénujete na zbytek svého života.
Když přijdete pozdě sem,
tak přijdete pozdě i do své práce a tam vás vyhodí.
Dorazíte pozdě na vystoupení na Broadwayi a vyhodí vás.
Náhradník tam je. Je jim fuk, jak moc vás mají rádi.
Nejste profesionální.
- Rozumíte tomu? - Ano.
Každý den je vaším tréninkem pro život, nejenom na Louskáček.
Berte to vážně. Něco si z toho odneste.
Čeká nás hodně práce. Chci vás vidět…
Nejsme na tom špatně, ale máme přesně měsíc,
ale ani to měsíc není, protože nezkoušíme každý den.
- To je váš domácí úkol. - Děkujeme, slečno Allenová.
Nechoďte na mé zkoušky pozdě.
Už na mé zkoušky pozdě nechoďte, a myslím to vážně.
Děkuji. Rozchod.
- Děkuji, slečno Allenová. - Ano.
- Děkuji. - Ano.
- Děkuji.
Nechoď pozdě, Audryo.
- Pokud to nestihneš, tak nechoď. - Ano.
- Děkuji. - Ano.
Děkuji.
- Děkuji, slečno Allenová. - Ano.
- Děkuji, slečno Allenová. - Úsměv, jsi krásná.
Uvědomuješ si, jak jsi krásná? Myslím, že ne.
Jsi tak krásná.
Musíš to ztělesňovat. Tancem to ukaž.
Utíkej.
- Ano. - Děkuji.
Děkuji. Ty nehty dolů.
- Děkuji, slečno Allenová. - Ano.
Děkuji. Budeš tam.
Okno příležitosti pro vstup do světa tance je velmi malé.
Musíte to zvládnout v určitém čase.
Musíte se vypracovat tak,
abyste nejpozději na konci střední
byli schopni uspět na konkurzu a soutěžit.
April, přijdeš z této strany pódia a všem jim povíš, aby přišli.
Šla jsem na konkurzu do Dance Theatre of Harlem
a do souboru mě nevybrali.
Pak jsem šla na další konkurzy s tím,
že se dostanu někam jinam,
ale to se nestalo.
Jako tanečník
se vždy snažíte najít místo, kam se posunout,
nebo se snažíte zlepšit.
A občas máte pocit,
že jste uvízli na konkurzech a nikam se neposouváte.
Prostě život tanečníků je velmi těžký.
Ale neumím si představit, že dělám něco jiného.
Hlásila jsem se na 12 škol.
Jako menší jsem říkala: „Přihlásím se na tanec.
Nemusím se snažit. Na známkách nezáleží. Na ničem.
Budu jen tančit.“ A ono ne.
Vážně, je to ještě horší.
Takže trochu vyšiluju.
Abyste uspěli,
chce to ohromné soustředění.
Nesmíte se nechat zdrtit neúspěchem.
Ať už je váš učitel příliš tvrdý,
nebo moc mírný,
nesmí vás to rozhodit.
Šest, chytit, .
I já se to musím naučit.
Pořád dělám to samé.
Rozumíte? Když nedostanu zakázku na choreografii,
ihned si říkám: „Nemám na to. Zapomeň na to,“
a jdu od toho.
Nahoru, osm.
Musíme tvrdě pracovat na tom, co děláme.
Nezajímá mě, že máš osm.
Osmiletí herci ve filmech hrají velké scény.
Musíte být zapálení, i jako malí.
Chci být v tanečním souboru,
chci jít na školu, trénovat,
dokončit ji a dostat se do souboru
jako Alvin Ailey.
Každý má ten sen. Každý chce tančit profesionálně.
Vidíte to v Savoy.
Vidíte to v April.
Vidíte to v JoAnn.
Občas jim to vidíte na očích, jako…
Dokážou to?
No tak, děvče, dokážeš to!
Znám řadu lidí, co se tanečníky nestanou,
co jsou neuvěřitelnými chirurgy,
ale mají tanec stále pod kůží.
No, Steve Jobs chodil na tanec.
Chodil.
Ulil se z hodiny matiky a šel na hodinu tance.
Podle mě to říká hodně.
Chci jít do New Yorku a na ty školy, ale nemyslím, že na to mám, a máma řekne:
„No, v New Yorku chystají konkurz na stipendium u Aileyho, takže…“
A já na to: „Počkat, jdu tam?“ Ona: „Ty a Savoy tam jedete.“
Já na to: „No teda.“ Takže jen my dvě, obě 17,
sedneme na letadlo do New Yorku na konkurz do téhle školy.
A pak jsme jela na LINES do San Franciska.
Bylo mi tam dobře.
Po získání stipendia na letní školu jsem doufala, že: „Možná budu tančit.“
Dobře.
Potom začali řešit termíny plateb,
hned po soustředění.
Měsíční náklady na bydlení v San Francisku jsou…
Na soustředění totiž ubytování nezajišťují.
Jsou nehorázné.
A jít k Aileymu?
Nezískala žádné stipendium.
Jít jen na léto k Aileymu, nebo…
Blížilo se to,
se školným a ubytováním,
celkem asi šesti, sedmi tisícům.
A to si prostě…
jako svobodný rodič nemůžu dovolit.
Jo, tehdy jsem přišla na to, že:
„Fajn, tak tanec asi není pro mě,“
a všechno šlo do háje.
Pak jsem si říkala:
„Musím vymyslet, co budu do konce života dělat.“
Uvidíme se ve středu, ne?
KRÁLOVNA VÍL DVA TÝDNY DO PŘEDSTAVENÍM
Vzdušné věci už dělám dlouho.
Debbie se zeptala: „Jak to dostat do představení?“
Takže Královna víl nám začala létat.
Letos byly Královnou víl Kylie Jeffersonová a April,
ale v mých představeních je většinou Kylie.
Kylie je pro mě starší sestrou.
Vždy jsem k ní vzhlížela.
Dokončila DADA a šla do Complexions,
do jedné z nejlepších skupin současného tance.
Vznášej se.
Dostala jsem se do svého vysněného Complexions Contemporary Ballet.
Dolů. A teď…
Spolupracovala jsem s nimi jen pár měsíců
Kvůli zvedačce jsem šla přes rameno partnera
a pamatuji si, že jsem uslyšela…
lup.
Nebo puknutí.
Velmi hlasitý zvuk z mých žeber
a na jevišti jsem vykřikla.
Bylo to asi moje nejhorší zranění.
Odešla jsem z jeviště a zkolabovala.
A hrozně jsem bulela. Potoky slz. Byla to hrozná bolest.
Myslela jsem, že je po všem.
Skoro jako bych chtěla, aby bylo po všem.
Jako: „Už nikdy nechci tančit.“ Měla jsem zlomené i srdce.
V tomhle světě je hodně bolesti.
Bolesti těla, ale v sázce jsou i vaše city.
Ale musíte se narovnat a vyrovnat se s tím.
Jako sportovci. Musíte zůstat ve hře.
Zůstanete ve hře?
Tak jo.
Ticho! Začínáme úplně od začátku.
Hudba, teď.
Zhoupnout.
Šťastní od samého začátku.
Charakter je tak důležitý jako tanec.
Patří to k vystupování a k tomu, že jste profesionál.
To je ten celek, který chci, aby si osahali a pochopili.
V párty scéně je v podstatě celé obsazení,
takže její nacvičování je vskutku úžasný zážitek.
Ano, Sophie, ano!
A nahoru!
Dolů! Dolů! Nahoru!
Nemáme tu dost místa. Potřebujeme tak deset studií.
Nemluvit!
Nemluvíme přitom!
Vždy studentům připomínáme,
že pomáháme utvářet jejich sny.
Nemá to smysl, pokud to nerespektují.
Ticho!
Běž ven.
Mohli byste všichni zmlknout?
Proboha.
Kdybych teď některé z vás mohla vyhodit,
dost by mi to usnadnilo život.
Snažím se vás připravit na svět profesionálů.
Nikde se nebudete chovat tak jako tady.
Je mi fuk, kdo jste. Je mi jedno, jakou máte roli.
Mluvte, když pracuju, a vyhodím vás!
Pokud je vám to jedno, super.
Zjistíme to.
Zjistíme to teď hned.
Promluvte ještě jedinkrát v průběhu této zkoušky.
Jste tak bezohlední k profesionálům,
kteří na představení pracují.
Jde mi o vaši děkovačku.
Takové ticho by tu mělo být pořád.
Tohle byste měli slyšet.
Přesně tak.
Slečna Allenová je milá.
Ke mně.
Nevím, jak se chová k ostatním, protože zlobí.
Neví, že zlobím. Ví, že jsem jednou byla v rejži.
I tak na mě neřvala. Má mě ráda. Mám slečnu Allenovou ráda. Je fajn.
Když nás v Houston Ballet učila madam Semenova, povídaly jsme si snad?
Myslíte, že bych otevřela pusu, když mluvila ona?
Bože, učila s hůlkou. Praštila by vás s ní.
Proto jsem ve Slávě učila s hůlkou.
Jako projev úcty madam Tatianě Semenové.
Zažila ještě mé velké úspěchy
na Broadwayi a v televizi,
a pamatuji si na náš poslední společný oběd.
Madam otevřela láhev šampaňského.
Řekla mi, ať si špunt nechám pro štěstí. Mám ho dodnes.
Sedíme a vytáhne program, který si schovala.
Program s jménem mým a dalších studentů,
které trénovala a milovala.
Při popíjení šampaňského a při jídle mi říká:
„Víš, musela jsem tě najít.
A já: „Co tím myslíte?“
Řekla: „Nemohli bychom si nechat ten grant od Fordů,
kdybychom nediverzifikovali studenty.
Musela jsem najít černého studenta.“
A já tam seděla jako opařená,
protože mě napadlo…
Já věřila, že mě vybrali, protože jsem dobrá,
a ne proto, že jsem černoška.
Pak jsem nad tím přemýšlela a řekla si:
„Byla jsem dobrá.“
DEN PŘEDSTAVENÍ
Máme dva a půl dne na přípravu premiéry.
Jste rovně?
Všechno se tam musí navézt a pak si všichni říkají:
„Kdy si na pódiu zkusíme techniku?“
Slečna Allenová tam nejdříve pustí ty, co létají,
a pak nejspíš myši,
a pak si menší skupinky zkusí, co je třeba,
a pak dojde na velké skupiny.
Ne!
Kam jdeš? Ne.
Rovnou čáru. Ne.
- Nahoře to není slyšet. - No, tak to musíme vyřešit.
- Spoj nás. - Spoj nás.
- A nerozděl. - A nerozděl.
- Spoj nás. - Spoj nás.
- A nerozděl. - Nerozděl.
- Spoj nás. - Spoj nás.
- A nerozděl. - A nerozděl.
- Nechť kruh… - Nechť kruh…
- …naší moci, - …naší moci,
- vášně, - vášně,
- radosti, - radosti,
- naší radosti, - naší radosti,
- …zůstane… - …zůstane…
- …spojený… - …spojený…
- navždy… - navždy…
- …čokoládovým… - …čokoládovým…
- Čokoládovým! - Čokoládovým!
- Čokoládovým Louskáčkem! - Čokoládovým Louskáčkem!
Takže dnes je naší Královnou víl April.
Hodně štěstí, April!
A vítáme zpět Chrise Novase jako prince.
Podepište se, ať máte lístky, a připravte se na vystoupení.
Uvidím vás na jevišti.
Začínáme tím, čemu říkáme dětská představení.
Ať jsme v jakémkoli divadle,
zveme děti z širokého dalekého okolí Las Vegas,
ať přijdou na Čokoládový Louskáček,
takže děti každoročně vidí představení jako první.
Vítejte na Čokoládovém Louskáčku.
OSM VYSTOUPENÍ, 11 520 MÍST 450 TIS. DOLARŮ Z PRODEJE VSTUPENEK
Jmenuji se Debbie Allenová a jsem zde…
Děkuji vám.
Až budete sledovat představení, zamyslete se nad tím, čím chcete být?
Chcete tady nahoře tančit?
Chcete být zpěvákem?
Chcete navrhovat kostýmy?
Chcete dělat make-up?
Chcete pracovat se světlem?
Máte mnoho příležitostí.
Dobře?
Takže teď už se ponořím do své postavy.
Už musím utíkat!
Musím se ponořit do své postavy.
Miluji vás. Uvidíme se později!
Jsou Vánoce a my máme velkou, zábavnou párty,
ale pak Frankie, Kařin brácha,
Kaře závidí, že dostala Louskáčka a on ne.
Takže on a jeho kamarádi jí ho zkusí ukrást,
ale Louskáček se rozbije.
Rozesmutní ji to, ale pak díky kouzlu
cestuje na různá místa.
Byla jsem nervózní než jsem šla na plac
a máma mi v zákulisí pomáhala nachystat se
a řekla mi: „Ať se stane cokoli, nemůžeš to změnit,
ale když se budeš snažit, všechno dopadne dobře.“
To mi pomohlo představení zvládnout.
Největší radost mi dělá,
když sleduju jejich tváře.
Některým, kteří nikdy v divadle nebyli,
tleskají ve stoje,
a sledovat jejich tváře je…
neskutečné.
Chcete stále růst
a nezažít pocit, že jste ustrnuli,
že jste na konci a že vás už nic jiného nečeká.
Stále se vyvíjejte. Otevřte se novým příležitostem.
To si odnesou s sebou.
Celý ten proces, od září do prosince,
je dost intenzivní.
Studenti, kteří se zúčastní,
tak bych řekla, že vyrostou desetinásobně,
naučí se svoje řemeslo,
stanou se rodinou,
nesou svou kůži na jeviště
před 1 800 lidmi.
Po účinkování v Čokoládovém Louskáčku se děti změní.
Jsou úplně jiné.
Některé děti ani netuší, že by chtěly tančit,
ale když si to zkusí a zamilují si to, je to něco výjimečného.
Pak pár z nich odejde na Broadway,
a dělají něco, o čem se jim ani nesnilo.
To prostě s lidmi dělá umění.
Zavede vás kamkoli na světě chcete.
Být tanečníkem vyžaduje
kázeň, odhodlání
a ochotu pokračovat bez ohledu na to,
kolikrát upadnete.
Protože neúspěch dělí od úspěchu jen jeden krůček.
Mojí vysněnou výškou je University of South Carolina.
Konkurz mám už za pár týdnů,
takže trošku vyšiluju, ale je to super.
Mám na konkurz nový trikot. Máma mi koupila trikot.
Jednou si tak povídám s kamarádkou a ta mi říká: „Musíš učit.“
A já: „Vážně? No, já nevím.“ Ona na to: „Jde ti to.“
Po první hodině jsem si řekla:
„Teda, já učím ráda. To bych asi mohla dělat.“
Děcka občas zapomínají, kdo je učí…
Říkají si: „Jsou už staří,“ a: „Už netancujou.“
Nevidí profesionální stránku naší práce.
Takže jsem tady, jeden den učím,
ale pak jsem na konkurzu se známými umělci,
na turné,
hraju na stejném hřišti jako někteří mí studenti.
Je to fajn. Zdravá konkurence.
V průběhu těch let učení
vás někdo překvapí.
Student, který nevypadal příliš slibně,
díky tvrdé práci a otevřené mysli,
neskutečně vyroste.
Jestli někdy budu mít taneční studio, tak chci takové,
kde se bude platit podle toho, kolik můžete zaplatit.
Existuje hodně dobrých tanečníků, kteří nechodí na hodiny,
protože nemají dost peněz.
Mohou si odnést ty informace, pokračovat a stát se lepšími tanečníky.
S těmi informacemi se mohou stát lepšími lidmi, filantropy.
Učení se. Učení ostatních. Jak to přijímají.
Chci jen, aby odešli jiní.
Zbožňuji to,
jak cítíte, že se stanete hudbou.
Když fyzicky cítíte, jaké je být hudbou,
fyzicky se hudbou stát.
To je taneční umění.
Stát se notou, nástrojem nebo rytmem.
O tom je tanec.
Když jsem byla skoro zdravá,
tak se mě slečna Allenová zeptala, jestli bych nechtěla být Královnou víl.
Měla jsem strach.
Byla jsem vyděšená, protože jsem věděla,
že volala a že to znamená, že musím zase začít trénovat.
Bylo to těžké, ale díky roli Královny víl jsem zase začala chtít tančit.
Vrátilo se to odhodlání bojovat.
Nevím, jak a díky čemu. Možná proto, že jsem se musela překonat.
Myslím, že nejvíce obětujeme…
čas.
Tolik času strávíte trénováním.
Občas musíte obětovat
běžný školní nebo středoškolský život,
aby až vám bude trochu přes 20,
abyste byli fenomenální.
Na tanci je něco zvláštního…
Když opouštíte svou první taneční školu
a chystáte se vyrazit do světa,
když to množství informací,
které jste vstřebávali od pěti, sedmi nebo osmi let,
už není jen ve vaší hlavě,
ale máte je v těle, ve vaší mluvě,
ve způsobu, jakým chodíte,
tehdy jste se stali tanečníkem.
Když se esence toho umění a esence vás samých
spojí a splynou v jedno.
V tu chvíli se stanete umělcem.
Je to celoživotní záležitost.
Je to manželství.
Ano. A je to to, u kterého chci vidět…
že má další pokračování,
Až budu za zenitem, nebo už nebudu moci dělat to, co dělám,
tak že bude pokračovat dále.
Vždycky budu patřit k těm dětem.
I když mi bude 90,
v srdci budu vždy jedním z těch dětí, co hledá příležitost,
někoho, kdo ho bude učit?
Jak se mám stát tím, kým vím, že můžu být?
Kde je moje příležitost?
Vždycky budu v srdci takovým dítětem.
Poslouchejte mě. První řada vyjde jako první.
Když nebudete perfektní, bude to katastrofa.
Jaké musíte být?
Perfektní.
Budete vybíhat po osmi.
APRIL ZÍSKALA PLNÉ STIPENDIUM U JOFFREY BALLET.
Pět, šest, pět, šest a běž.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Dva, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm
a raz.
Pět, dobře.
A raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Dva, dva, tři…
Za deset let chci být v Royal Ballet.
To je můj sen. Být tam a tančit na jejich scéně.
Pět, šest, sedm, osm.
Raz, dva, tři, čtyři, pět.
Běž.
Chci jít na Stanford a studovat kineziologii a tanec.
No páni!
Dva, tři, čtyři, pět, běž.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Upřímně doufám, že se ze mě stane někdo, kdo změní svět,
protože to chci opravdu zažít.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm a raz.
A pět, šest, sedm…
Chci být proslulou tanečnicí.
Možná choreografkou, ale moc ráda tančím.
Je to moje vášeň.
Raz, dolů a pokračujeme.
Možná právnička, nebo… a tanečnice.
Obojí budu asi muset dělat zároveň.
Pět, šest, další
a raz, dva, tři, čtyři, pět, šest…
Za pět let chci být na škole, kterou si vyberu, a tancovat.
Já jen chci být…
vyrovnaná.
Chci mít stálou roli v televizním pořadu, filmu nebo v něčem podobném.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Za pět let chci cestovat,
buď po Broadwayi, nebo s taneční skupinou.
No tak, pojďme.
Chci dělat hodně věcí.
Chci být autorkou, inženýrkou, tanečnicí…
Prezidentkou USA.
V prvním vystoupení jsem Kara a ve druhém budu v „Bollywoodu“.
JALYN USPĚLA. TANČILA BOLLYWOOD I KRÁLOVNU VÍL.
JADA SE VE VĚKU 9 LET STALA NEJMLADŠÍ KAROU.
SAVOY STUDUJE NA ŠKOLE TANCE ARIZONSKÉ UNIVERZITY,
ZÍSKALA CENU DĚKANA A JE V SESTERSTVU ALPHA PI.
Uchytil jsem se na Broadwayi ve dvaceti.
Dostal jsem se do obsazení The Prom.
Máma řekla: „Nic překvapivého.“
A já: „Jak to?“ Ona na to: „My to v tobě viděli.“
Začal jsem hrát. Hraji v seriálu Mladý Sheldon
a hraji tam postavu jménem Tam.
Ta práce mě ničí. To ty nepochopíš.
Víš, že mám práci, že?
JOANN VYUČUJE TANEC
A DĚLALA CHOREOGRAFII KLASICKÉHO LOUSKÁČKA V ALTOONĚ.
STUDUJE PŘEDŠKOLNÍ VZDĚLÁVÁNÍ.
KYLIE TANČILA ZA LIZZO NA CENÁCH GRAMMY 2020,
MENTORUJE MLADÉ TANEČNÍKY A ÚČINKUJE V KRASOTINKÁCH OD NETFLIXU.
PO DOKONČENÍ STUDIA U JOFFREY BALLET
SE APRIL PŘIDALA DO SKUPINY COMPLEXIONS CONTEMPORARY BALLET
V NEW YORKU.
KAŽDÝ ROK TANEČNÍ AKADEMIE DEBBIE ALLENOVÉ TRÉNUJE STOVKY DĚTÍ
BEZ OHLEDU NA FINANČNÍ MOŽNOSTI.
ČOKOLÁDOVÝ LOUSKÁČEK JE NADÁLE HLAVNÍ FUNDRAISINGOVOU AKCÍ DADA.
DEBBIE ALLENOVÁ PRACUJE NA VYTVOŘENÍ NADACE,
KTERÁ ZAJISTÍ BUDOUCNOST DADA A TANEČNÍKŮ.
Překlad titulků: Kateřina Marko