Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Det skal være perfekt i dag. Vi har kun to chancer til. Kom så!
Balletten Nøddeknækkeren opføres af over 700 dansekompagnier verden over.
Over 600 af dem er i USA.
To, tre, fire, løb, seks, syv, otte.
To, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
Debbie Allen skabte sin version af Nøddeknækkeren i 2008.
HOT CHOCOLATE NUTCRACKER
Den lige linje? Træk til venstre.
Personen til venstre når frem før dig.
Hun kommer frem før dig, så du skal stille op bag hende.
Der går 200 elever på Debbie Allens Danseskole.
Af dem får 75% stipendier.
Kom så igen. Alle tre grupper, kom så.
Og en, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
To, to, tre, fire, fem, seks.
Så er det nu, en.
DADA afholder åbne prøver til Hot Chocolate Nutcracker i september.
De følgende måneder trænes der.
Meget bedre. Er I okay?
-Husker I det hele? -Ja!
-Hvad er dansere? -De klogeste mennesker i verden.
De mest intelligente mennesker, og vi husker alt, ikke?
-Jo. -Godt. Ned til makeuppen. Vi ses om lidt.
-Tak, frøken Allen. -Det var så lidt, min skat.
Du godeste.
Okay, hvad så nu?
Skal andre have hår og makeup?
Jeg forstår, hvorfor hun brugte…
Kom så, alle sammen!
Det er Debbie Allen. Hun er berømt!
Hot Chocolate Nutcracker!
Jeg er Debbie Allen.
Jeg er så…
Jeg er så glad og spændt
over at byde jer velkommen som vores første publikum
til dette års Hot Chokolade Nutcracker.
Jeg ved, nogle af jer stadig skal lære at pege med tæer og fødder,
men det lærer I ikke, hvis I ikke lærer at tie stille og lytte.
Velkommen til audition til Hot Chokolade Nutcracker.
Det er godt at se jer.
Mange genkendelige ansigter. Nogle nye ansigter.
Jeg leder efter unge dansere, der har livsgnist og energi
og vil være på scenen, som kan træde ind i en karakter,
som kan blive til en dukke, en abe eller en fe.
I skal ikke kun se jer selv som dansere, men som skuespillere.
I får mange muligheder for at vise mig, hvor jeg kan bruge jer,
at jeg vil forsøge at placere jer, hvor jeg tror, I hører til.
Og bare rolig, hvis I ikke er klar, når vi er færdige i dag.
Så skal I bare træne lidt mere. Okay?
Det gik godt sidste år, og alle venter på, at vi vender tilbage.
Jeg vil gerne præsentere vores balletmester, frøken Giana Jigarhan.
Madam Jigarhan.
I dag sætter hun jer på prøve.
Vi lærer jer måske to kombinationer,
og så lærer Eartha Robinson jer en jazzdans.
Dette er frøken McDonald, direktør på Debbie Allen Danseskole,
og frøken Cathie Nicholas, som både er min højre og venstre fod.
Giv mig navnene, échappé. Vi gennemgår det.
En og to og tre og fire.
En og to.
Og to, en og to, og tre og fire.
Nogle starter i The Hot Chocolate Nutcracker…
…som fire-femårige og er her stadig, når de er 12.
De går hele vejen gennem danseakademiet,
og nogle er i gang med deres syvende Hot Chocolate Nutcracker.
Og så har vi debutanterne.
Hop.
Op, ned, drej.
Der er så mange mennesker. Det var lidt overvældende.
Der sker meget.
-Det er min syvende gang. -Min sjette.
Otte eller ni år. Næsten halvdelen af mit liv.
Og en, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
To, tre, fire, og færdig.
Hvorfor troede du ikke, du kunne gøre det?
Det ved jeg ikke.
Jeg elsker at undervise børn. De driver mig til vanvid,
og de er nogle monstre for det meste.
Forsigtig.
-Skal du til audition? -Ja.
-Okay. -Jeg gider bare ikke.
Gider du ikke?
Så sæt dig. Hvis du ikke vil til prøve, siger jeg det til din mor.
Jeg elsker mit arbejde.
Jeg har altid gerne villet undervise børn.
I et kompagni er dansere øvede, og de ved, hvad de laver,
men med børn, åbnebarer man skønheden ved ballet og ved kunst for dem,
og gennem den oplevelse
indså jeg, at de også begyndte at sætte pris på livets skønhed.
Jeg holder øje med jer til undervisningen.
Hvis der bliver plads, henter jeg jer, men I skal træne mere.
Du har bare brug for mere undervisning.
Det gør også ondt på mig.
Jeg er meget glad. I gjorde det så godt. Mange tak.
-Sig: "Tak, frøken Allen!" -Tak, frøken Allen!
Vi ses i morgen klokken et. Af sted!
Som ung pige betød Nøddeknækkeren meget for mig.
Jeg var med i blomsterlandet.
Vi sang…
Velkommen til blomsterland
Hvilken nyt har du med til os?
"Bolchefeen" var min drøm.
Jeg elsker "Bolchefeen", musikken.
Tjajkovskij skrev musikken til den originale Nødeknækkeren,
og Petipa, en fransk koreograf, lavede en libretto til en ballet.
Først blev Nøddeknækkeren opført i Sankt Petersborg
i Mariinskij-teatret i 1892.
Kritikere kunne ikke lide den, men offentligheden gik amok.
Nøddeknækker-brandet og -navnet er velkendt.
Vores udgave er The Hot Chocolate Nutcracker.
Hvis man besøger New York City Ballet,
danser voksne alle de vigtigste dele,
mens børnene bare løber over scenen, sidder i et træ.
I vores Nøddeknækker, selvom vi har professionelle
i nogle af rollerne, er børnene stjerner.
Som barn ville jeg være en sort fedronning, der flyver i luften.
Jeg så ikke den slags som barn, men jeg vidste, at jeg ville være det.
THE HOT CHOCOLATE NUTCRACKER AF DEBBIE ALLEN
Der har været forskellige udgaver af Chocolate Nutcrakcer rundt om i landet,
men jeg besluttede mig for at gøre det sjovt
og med en kulturel musikidentitet, der ikke var knyttet til Tjajkovskij.
Hot Chocolate Nutcracker tager os med på en rejse til ægte- og fantasilande,
alt sammen med forskellige typer af dans og musik.
I "Flamenco Fire" er jeg kakerlak.
Ja, vi er feer. Vi er egyptere.
Vi er Bollywood.
Jeg laver Kina.
Jeg er med i festscenen i "Burnt Lamb". Hver gang, der er en fyr med, er jeg der.
Jeg spiller The Hot Chocolate Nutcracker, men kald mig "HC".
Jeg spiller en edderkop i regnskoven.
FØRSTE PRØVEDAG
Prøverne begynder i oktober.
Du godeste.
I skal gøre jeres arbejde.
Jeres arbejde er at komme til prøverne.
I skal også være ansvarlige derhjemme.
Frøken Allen spiller ikke. I skal være rollemodeller.
I skal være mønsterborgere derhjemme, i skolen.
Er der nogen her, som er tre?
Nej? Godt. Ned med hånden.
Er der nogen her, der er fire? Fire år gammel.
Kom her. Dygtig pige. Kom så.
Stille.
Er her femårige? Kom herned.
Hallo.
Ja, kom så. Spred jer. Stå på linje. Spred jer ud og kig fremad.
Er du virkelig fem år?
Du er høj.
Kom så.
I skal øve jer.
I når ikke i mål,
hvis I tager ud og shopper og valser rundt i høje hæle.
Tag de høje hæle af, og kom ned på gulvet og stræk.
Debbie forventer meget af børnene på alle niveauer, ikke kun en ting,
men det hele,
og ting i denne verden er ikke nemme.
Selv på dette dansegulv.
Nogle her vil falde,
men hvis man ikke falder en gang om dagen, når man ikke videre.
Giv mig en hældning mod klokken seks.
Stol på mig.
Det vil de se, når I forlader DADA.
De elsker jer ikke, som jeg gør.
Jeg mødte Debbie, da jeg var 16.
For cirka ti år siden.
Jeg lavede Fame med Debbie.
I drømmer stort.
Vil I være berømte?
Berømmelse er dyr,
og lige her begynder I at betale for det med sved.
Hun er den samme som dengang. Det er helt genialt.
Jeg ville aldrig træne uden at strække og lave mine tenduer,
så mine ben var klar.
Det sker ikke.
Så når I ikke videre. Jeg prøver at hjælpe.
Hvis jeg pisker jer, er det, fordi jeg ikke er ligeglad.
Min mor?
Benhård.
Hun er hård.
Sprudlende, den mest talentfulde,
i sandhed en mor for alle.
Hun er en pioner.
Hun har koreograferet Oscaruddelingen ti gange.
Om jeg havde forventet at stå her som producer, instruktør, stjerne,
koreograf, mor?
Absolut!
Vi starter med de stykker, der involverer flere elever,
og vi øver kun i weekenden.
Lad os starte fra begyndelsen af "Toyland".
Nyd at I kommer til live.
Dukker, små dukker.
Hvilken scene var I med i?
-"Toyland". -Kom nu.
Og hvilken scene er I med i nu?
-Dem alle. -Alle sammen? Se engang!
"Toyland" er et springbræt.
Alle, der er noget, spiller med i "Toyland" på et tidspunkt.
I er med i "Toyland".
Jeg har aldrig set Nøddeknækkeren. Jeg ved bare, hun laver Hot Chocolate.
KYLIE JEFFERSON FEDRONNING
Og det kan jeg godt lide.
Kylie Jefferson. Hun er den yngste, jeg nogensinde har optaget på skolen.
Jeg kan huske, vi ankom til Debbie Allen Danseskole,
som dengang lå i Culver City,
og der var så mange mennesker.
Da vi nåede frem, sagde de til min mor, at jeg ikke kunne aflægge prøve.
"Hun er for ung."
Hun kom ind i første position med stramt opsat hår og så alvorlig ud.
Jeg tænkte: "Ja."
Frk. Allen sagde: "Lad hende aflægge prøve."
De kiggede alle på mig og sagde: "Frk. Allen, hun er for ung,"
og jeg sagde: "Jeg kan ændre reglerne."
Perfekt.
De fleste af mine elever er fra LA og har forskellig socioøkonomisk baggrund.
Nogle af dem bor i Beverly Hills, nogle bor i Compton,
og dem, der er mest seriøse omkring dans,
kommer mindst fem, måske seks dage om ugen,
og de skal tage mindst ti, og nogle tager endda 15 timer om ugen.
Hun ville have et sted, hvor man kunne danse,
uanset hvem man var,
hvilket er grunden til, så mange af vores elever får stipendier.
Mange af børnene har ikke råd.
Vi finder en måde at få folk ind, der gerne vil være her.
Vi går rundt.
Vi indsamler penge konstant.
Mange af mine venner stoppede med at svare efter det første år.
Nej, de har taget det fint.
Vi begyndte at tænke på, hvilket mærke vi har i vores værktøjskasse,
som kan skabe flere indtægter, og som folk kender til.
Da George Balanchine kom til New York for at starte New York City Ballet…
…måtte finde en måde at skaffe penge på, og Nøddeknækkeren gjorde det.
Nøddeknækkeren, hjalp med at finansiere resten af året for New York City Ballet.
Den originale Nøddeknækkeren er en historie, der fortælles…
Det er en opera, der danses.
Vores Nøddeknækkeren er en fortælling.
Kom så! Nøddeknækkeren er vågen. Vi skal i kamp.
Vi har flere fortællere, som tager os med på rejsen,
og det er mere udtalt komik. Der bliver ikke mimet.
Hvem slukkede for lyset?
Den blev vildt populær. Den er vores største enkeltstående støtteindsamling.
Det her viser mig, hvem der øver. Tilt. Nej, op med benet.
I skal sidde i split, mens I ser tv og laver lektier.
I gør det ikke nok.
I har for travlt med drenge og andre ting.
Højere op med benet. Kom så. Jeg tager fat.
Op!
Vip, bøj dig.
Ja, bøj dig.
Ja, hold dig selv og op med benet.
Det der!
Mit første minde om DADA er, fra da jeg var 11.
Jeg var så bange, for jeg anede ikke, at folk kunne være så dygtige.
Jeg var 11 og troede, jeg var den bedste. Men nej.
Lærerne her er strenge, men de bekymrer sig om en.
Jeg føler, det er en familie.
Frøken Allen bekymrer sig om os alle, hvilket er rigtig godt.
Jeg har gået på skolen i ni år, siden jeg var fem, og jeg er 14 nu.
Så jeg er vokset op på DADA.
Da de sagde, at jeg skulle være Kara, blev jeg både nervøs og glad
fordi jeg følte, det var et stort ansvar
ikke at lave fejl eller ødelægge hele showet.
Alle vil være Kara, som er hovedrollen.
Hun er den lille pige, der tager på eventyr.
Frøken Allen har altid to i hver rolle,
så folk kan skifte mellem rollerne og få forskellige oplevelser.
Flot.
Kara, Kara, vil du ikke nok smile?
-Se engang, og sig mig, hvad du synes. -Sig mig det!
Jeg husker, at frøken Allen fortalte mig, at jeg skulle være Kara til tre shows,
og jeg var fuldstændig euforisk.
Det er følelsen af at have et mål, og man opnår det og tænker: "Ja!"
Jeg var så glad.
EGYPTEN NI UGER INDEN PREMIEREN
Lad os tale om den Egyptiske Dukke.
I skal ind under hendes numse,
og tag hendes hånd, hvis hun har brug for det.
Og I løfter hende helt op.
Det er positionen, og så står I omvendt.
Jeg var den første Egyptiske Dukke. Min mor koreograferede det.
Kom, og en og to.
En, to, tre. Enkelt sving, åben.
Hoved.
Jeg begyndte at træne dans seriøst, på Kirov Balletakademi.
Du starter her. Hun går i split.
På mit tredje år der kiggede min lærer en dag på mig i timen
og sagde: "Stop!"
Han så på mig og sagde: "Du bliver aldrig danser.
Du danser som Alvin Ailey. " Og det var en sviner.
Som om Alvin Ailey ikke var noget?
Alvin Ailey er det førende amerikanske dansekompagni for moderne dans,
der er flest sorte dansere, men betyder det, at hun ikke kan danse?
Jeg ringede op. Jeg gjorde mig klar til kamp.
Jeg sendte min mand, for jeg kunne ikke være sød.
Min datter havde været væk i tre år, så i mine øjne var det på tide,
at hun kom hjem.
Han tog mig ud af skolen,
og da besluttede min mor at starte Debbie Allen Danseskole.
Så jeg åbnede DADA, og hun kom hjem.
Hun var min inspiration. Min muse. Det har hun altid været.
Her er noget for enhver smag.
Alle former, størrelser, farver, kulturer,
og det gør os meget unikke.
Hun går over scenen, og så trækker I jer alle tilbage.
Hun er den udvalgte.
Hun er bedårende.
-Og hun er intens. -Det er hun.
April danser, hvor hun vil.
I skal danse omkring hende. I kan godt.
Jeg begyndte først at danse, da jeg var otte år gammel.
Jeg kom hertil fra North Carolina,
og jeg fik et fuldt stipendium af Debbie Allen.
April er en af de dygtigste dansere, jeg nogensinde er stødt på.
Jeg tog hende ind, for at udvikle hende, for det har hun brug for.
Jeg har et deltidsjob på El Pollo Loco. Jeg står ved kassen.
Så lige nu er jeg kassedame.
Folk ser mig som en stille person,
og det meste af tiden har jeg meget på hjerte
men jeg ved ikke, hvordan jeg kan sige det,
og nogle gange vælder følelserne op indeni mig.
Og jeg kan kun få mine følelser, min frygt eller min angst ud gennem dans.
BOLLYWOOD OTTE UGER TIL PREMIEREN
Træk vejret.
Smukt.
I er den smukkeste mennesker på planeten.
Det handler om spejlet.
De smukkeste væsner på Jorden.
Hovedet, som én person.
Ryk op.
Når I vrikker, skal det føles som én person, der bevæger sig.
Kig op.
Ned.
Jeg vil være med i "Bollywood".
Jeg har prøvet at komme med i "Bollywood" længe.
Jeg kender hvert trin, men jeg er for ung.
Overkrop!
En rejse til et andet land giver mulighed for ny koreografi, nye kostumer.
For en ny del af fortællingen.
Tilbage.
Bevæg jer ud.
Uanset hvor I er, oser I af overlegenhed, skønhed og styrke.
Styrke.
Det handler om kvinders styrke. Kvinder styrer verden. Jeg mener det.
Hvor er jeg?
Det hele er i blikket.
Man skulle tro, "Bollywood" var min favorit, for det er alles.
Man drømmer om at være med, indtil man er der.
Det er fem minutters dans for fuld kraft og ingen tid til at trække vejret.
Hænderne op!
Styrke!
Og bliv der for evigt. Bliv. Bliv der. Træk vejret. Bliv.
Øv jer på at holde den. Det har I godt af.
Det bliver bedre.
Pause! I bliver bedre.
Hør her.
I strækker jer mere end nødvendigt. Det tager livet af jer.
Træk vejret, og så laver vi "Egypten". Træk vejret.
I har to minutter.
Okay, frøken Nicholas.
Okay, vi skal nok klare den, de er bare lidt sløsede.
For sløsede for min smag. Jeg kan ikke mærke Fairyland.
Nej, så det, vi skal øve, markerer jeg med gult.
Nu må jeg hen og genere feerne, undskyld.
Jeg kom fra DADA,
så jeg indså ikke, hvor stort det var, at jeg er en sort pige, der danser ballet.
Skønt.
Verden udenfor er så forskellig fra DADA.
Hvor jeg kommer fra, gør vi det alle, og vi er alle gode.
Lauren Anderson, som var den første sorte ballerina i et stort balletkompagni,
kom hertil for et år siden.
Og en, og to, pas de cheval, enveloppé.
Jeg ville ikke være balletdanser, da jeg var syv.
Jeg syntes bare, undervisningen var sjov.
Jeg indså ikke, hvor meget det betød at være afroamerikaner og førstedanser.
Jeg fandt ud af, at der ikke var så mange. Der var ingen på det tidspunkt.
Medmindre du var hos Alvin Ailey eller Harlem Danseteater.
Jeg ville bare danse. Jeg tænkte ikke på at være den første sorte til noget.
Jeg ville bare danse.
Plié, en, og stræk.
Første gang jeg så April, tænkte jeg: "Wow! Hvor kom det fra? "
Det er en, der er født med alt det rigtige.
Ja! Jeg elsker det.
Jeg har brug for noget, der fortsætter. Jeg føler…
Det skal være lettere.
Jeg tror ikke, jeg har en balletkrop lige nu,
fordi mine ben er en smule overudviklede.
Når det bliver alvor, begynder man at se sig selv på en bestemt måde.
Chaîné.
Stop på stedet.
Og bliv der.
Indenfor balletverdenen er stort set alle ret tynde.
I gymnasiet havde jeg intet problem med det,
men så indser man, at man måske skal gøre noget.
Fordi alle andre ser på vægt.
Alt er vigtigt. Alt er så partikulært i ballet.
Hun har måske ikke perfekte ben og fødder. Det har de færreste.
De fleste har ikke perfekte ben og fødder. Det er noget, man oparbejder.
Man knokler for en god 1. position. Man går ikke bare ud og…
Nogle gør.
Men de fleste gør ikke.
Jeg har til tider været så ked af mig selv og min krop.
Så negativ og usikker omkring den.
Men…
…jeg var nødt til at holde op med at spille offer overfor mig selv.
Der var et øjeblik, hvor jeg indså:
"Hvis jeg vil det her, må jeg finde ud af, hvad der virker for mig."
Men det var svært at forstå,
at den kunst, der valgte mig, ikke var skabt i mit billede,
og det var en virkelig svær indsigt.
Men denne kunstart har valgt mig.
Så jeg har intet andet valg end at gøre mit bedste.
I Rusland røntgenfotograferer de børns fødder, rygge, hele kroppe,
før de optager dem.
Sådan er ballet.
I opera vælger man kun børn, der har en god stemme.
Stemmen kan ikke skabes. Den er en gave.
Det samme gælder ballet. Man skal have en vis fysik for det.
Det kan ikke skabes.
Kirov og den russiske metode er vigtig.
Det er den teknik, jeg foretrækker at undervise med.
Derfor har vi madam Giana fra Bolshoiteatret.
Men danseverdenen udvikler sig,
så jeg genopfinder lærernes mål for dem,
og hvordan de bærer sig ad.
Jeg vil have dansens ånd.
Det er ikke noget, man kan tage et billede af.
Det er noget, man føler og ser.
Man oplever det.
En, to. Ikke dårligt.
En, to. En, to.
Det var ikke helt slemt. Gå tilbage. Det hjalp faktisk.
Det så bedre ud.
Undskyld, madam Giana. Det så bedre ud.
Nej. Jeg er uenig.
-De ser sådan ud. -Jeg er uenig.
Det er okay.
Det er okay. Fem, seks.
De øver bare. Seks, syv, otte.
Og en, og to, og en, og to,
og en og to.
Nogle af jer har ikke timingen på plads og er lidt stive.
I skal slappe af.
Beklager, men jeg siger bare, hvad jeg ser, for vi har ikke meget tid.
Så enten gør de det rigtigt nu eller ikke.
Jeg ved godt, det bliver rettet til. Men der er nogen, der gør sådan her.
Det ændrer sig ikke i morgen. Tilbage, piger.
Fem, seks, syv, otte.
Og en, og to, og en, og to,
og en, og to, og en og to.
Meget bedre!
Og to, og en, og to.
Meget bedre! Beklager, madam Giana. Det er bedre.
Okay, tilbage til starten.
Det er bedre. Det ved du, det er.
Lærerne er så investerede og engagerede i de unge.
De tager hjem med dem. Giver dem mad.
De skælder dem ud, hvis de skal tage sig sammen.
Vi går ind i det.
Vi opdrager. Vi hjælper med at opdrage børnene.
Jeg voksede op i Houston, Texas. Alt var opdelt.
Drikkevandsfontæner kun til hvide.
Opdelte toiletter… Vi oplevede alt det.
Der var en god danseskole, men jeg måtte ikke gå der, da jeg var sort.
Jeg var seriøs fra en ung alder. Jeg vidste, det var målet.
Min mor siger altid, at da jeg var otte,
sagde jeg: "Mor, jeg prøver at være danser.
Hvordan skal det ske, hvis jeg ikke må få undervisning?
Rigtig undervisning."
Som 14-årig blev jeg rekrutteret af madam Tatiana Semenova,
som kom fra Mariinskij-skolen.
Jeg var så spændt. Det lå i den anden ende af byen.
Min onkel Lloyd fulgte mig, og hvis jeg tog bussen tilbage,
skulle jeg skifte to-tre gange.
Og madam Semenova tog sig virkelig af mig til undervisningen.
Jeg fik et stipendium, der betalte for al min undervisning.
Jeg fik et fuldt stipendiat. Og da jeg dansede,
var det stort, for bestyrelsen anede ikke, at jeg var der.
Jeg var der nok i seks eller otte måneder,
før de vidste, at der gik et sort barn på skolen,
og nogle af dem brød sig slet ikke om det.
Men madam Semenova pressede mig, hun skældte mig ud, hun ydmygede mig,
og hun elskede mig.
CANDY CANE 6 UGER INDEN PREMIEREN
Velkommen til Chantels helvede. Så går vi i gang.
Jeg voksede op som plejebarn. Det her er noget, der redder en som mig.
At en anden ser mig, engagerer sig i mig
og siger: "Vi ser, hvad det er, du vil opnå.
Vi vil hjælpe dig derhen."
Det, føler jeg, var det, der i størst grad ændrede mit liv.
Sid ned.
-Hvor sker der her? -Det ved jeg ikke.
Hvis du får det pandehår igen, skal jeg… Elijah, vil du hente et hårelastik, tak?
Det ser så sødt ud.
Hold mund, Elijah. Det ser fint ud.
Fem, seks, syv, kryds.
Kryds og sid ned.
Jeg var dublant,
men frøken Chantel sagde, jeg kunne være med i "Candy Cane", så…
Han startede som dublant, men så begyndte han at danse.
Han kæmpede virkelig hårdt, og så endte han med at være med i showet.
"Candy Cane" er sjovt. Det er hiphop. Man giver den gas og morer sig.
"Candy Cane" er sjovt.
"Candy Cane" er en ren drengescene, og det er hiphop,
som er en af mine yndlingsdanse. Desværre kan jeg ikke være med.
"Candy Cane" er drengene. "Fairyland" er pigerne.
Man skal have…
DADA har altid haft flere drenge end nogen skole.
Fordi jeg presser dem, og jeg gerne vil dem.
Og jeg har noget at tilbyde dem.
Olivia, træd ind i midten.
Træd lidt tilbage.
Min yndlingsscene er "Candy Cane".
Det er det eneste hiphop i showet. Det er kun drenge.
Seks, fem, bag ham.
Får du pigerne med i det?
Ja, det gør jeg.
Jeg får problemer, men det er lige meget.
Kryds, op, ned.
Jeg vil… Ja!
Jeg vil se kryds, op… Det er næsten som en élevé.
Der skal aldrig piger med i Candy Cane.
-Det sker ikke. Ingen piger. -Det rygtedes.
Det skete næsten, men det er okay. Jeg er med i alt andet.
Beklager, piger. Det er kun os.
Det er muskelhukommelse.
Når Chantel Heath presser dig helt ud til din yderste grænse,
glemmer du det ikke igen.
Løbet!
Og en, og to, ned, op igen.
Ja.
Glid, et, to.
Ja, jeg kan stadig det hele.
Kast!
Drej, og en.
Det er for sjov, vel?
Nogle drenge bukker under og klarer den ikke.
De siger: "Åh gud. Det var hårdt." Det ved jeg. Sæt dig ned.
Et øjeblik.
Jeg ved bare, at hvis jeg var jer, ville jeg stadig danse lige nu,
-for sangen ville stadig være i gang. -Okay. Kom så.
Men jeg siger: "Kom tilbage, for en dag lykkes det."
Jeg ved ikke, om alle bliver,
men jeg ved, at hvis du er her i mere end et semester,
kryber det ind under huden på en.
Jeg har gået på gangene,
men det er længe siden, jeg har været i selve dansestudiet.
Der er blevet svedt meget på disse gulve.
Hvis man lod gulvene fortælle deres historie,
ville det være lidt klamt, men inspirerende.
Jeg spillede Nøddeknækker i den første opsætning.
Jeg forlod min biologiske familie, da jeg var 13.
Min mor og søstre flyttede til Arizona,
og min mor traf valget om at lade mig blive her.
Jeg flyttede ind hos frk. Harris, mor Harris,
og fik så et fuldt dansestipendium her.
Første gang, jeg var med i Little Nutcracker, føltes jeg:
"Jeg er en af hovedrollerne. Fedt!" Det var, som om frk. Allen troede på mig.
Nu er Ryan Phuong den lille nøddeknækker.
Gudskelov var jeg først, fordi jeg ikke ville følge i hans spor.
Det skal være magisk. Du kan ikke bare gå til fjerde position som en Degas-statue
og så herover. Nej!
Det er Hot Chocolate Nutcracker, skat.
Levende. Folk skal tænke: "Gud, se ham lige!"
Sådan skal det være. Se på mig. Stop. Se på ham!
I har så travlt med at se på jer selv. Spil scenen.
"Gud, han bevæger sig! Se ham lige!
Jeg rørte ham! Gud, han kommer!
Du godeste!
Åh, Gud!"
Sådan skal det være.
Jeg kom her for at være med på et hiphop-hold.
Chantel var vist underviser, og dengang dansede jeg kun hiphop.
Jeg gad ikke ballet.
Jeg kunne ikke tro mine egne øjne med ham. "Hvad?"
Hvis man satte hiphopmusik på, blev han til en lille tornado.
Han har været alle nøddeknækkerne.
Han var den mindste, og nu er han den unge prins.
PRINS
Ryan troede bare, han skulle tage hiphop-undervisning,
og sådan fik vi halet ham ind.
Vi giver dem noget, de vil have,
men de skal lære noget andet, før de kan få det.
Ballet, jeg… Jeg tænkte, at det kun var piger, der dansede det.
Jeg var rædselsslagen for at gå til undervisning.
Ballettræning er meget hård.
Dem, der gennemgår ballettræningen
og afslutter ballettræningen,
har en tilstrækkeligt stærk personlighed til at gå videre.
Og frøken Allen fortalte mig, at hun er den, hun er,
fordi hun gennemgik en hård ballettræning.
Jeg var til prøve på North Carolina School of the Arts
efter min træning ved Houston Ballet Foundation.
Jeg havde høje forventninger, og de brugte mig endda som eksempel.
Og da det var slut, sagde jeg: "Hvornår starter vi?
Hvordan fungerer det?"
Han sagde, at jeg ikke var optaget, og at jeg ikke var skabt til dans,
og jeg burde lave noget andet.
Det knækkede hende. Hun dansede slet ikke i et par år.
Det var meget nedslående.
Han sagde, "Glem balletten. Bare glem den."
Wow, det var hårdt.
Da jeg kom hjem, og det var på tide at starte på college,
kom jeg ind på Howard University,
og jeg tænkte: "Okay. Jeg må give slip på dansen."
Jeg elsker den, men den elsker ikke mig."
Og det var hårdt.
Min mor var knust, da jeg landede med flyet.
Det var den hårdeste del.
Da jeg stod af flyet, og hun stod i lufthavnen,
og hun var opløst af tårer.
Og hun sagde: "Deborah, du har fejlet."
"Du har fejlet."
Min mor sagde: "Hvis du ikke danser sommeren igennem,
tager jeg de penge, jeg har lagt til side til din danseskole, og køber en bil."
"Nej, mor. Jeg vil gerne," sagde jeg.
Og det var den sommer, jeg mødte Martha Graham, Meredith Monk,
og Twyla Tharp og Alvin Ailey.
Det var en ny bølge af dansere, der brød med traditionerne
og lavede noget nyt og spændende. Da jeg så Alvin Ailey, ændrede alt sig.
Jeg sagde, "Af med de snesko, læg dem væk. Jeg vil danse om følelser."
TRAIN FEM UGER TIL PREMIEREN
I årevis har jeg forsøgt at finde ud af,
hvordan jeg kunne bruge stepdans i showet.
I år kommer Savion Glover.
Jeg har bedt ham lave stykker "The Train".
Frøken Debbie Allen fik tidligt en idé,
og den placerede hun i min tankeproces,
og jeg tænkte over den og vendte tilbage, og jeg var klar til at køre med den.
Hendes idé var, at få et tog i bevægelse, der førte os fra en scene til den næste.
Tak.
Udover koreografien skal de få en følelse af at være blevet stærkere,
en følelse af storhed, af at have præsteret,
en følelse af udtryk.
Evnen til at tænke på at få nogen til at tænke anderledes.
Sådan er min stil bare. Han bad mig først om at improvisere,
og så fandt jeg på min egen lille ting i begyndelsen og slutningen.
Jeg vil være tilgængelig som menneske.
Jeg kan lide den udveksling, der lader mig lære af dem.
Og forhåbentlig lærer de også af mig.
Okay, vi begynder at have øvetimer i løbet af ugen,
for ellers tror jeg ikke, I når i mål,
og jeg kommer til at rokere lidt rundt på jer.
De rammer bare ikke dukkedansen perfekt,
og de skal ikke stå på scenen og se mindre end fantastiske ud.
Jeg blev lige smidt ud af "Dolls" ligesom min søster.
Fordi hun vil have mig med i festscenen.
I skal være med helt fra starten.
Jeg kan ikke stå herovre som en abe.
Jeg er klar til feer,
så når I har vingerne på, skal I stå sådan her.
Klar til afgang.
Sving med armene. Hvad blev der af det?
Og en, to, tre, fire.
Og op, op, op, op.
Sådan, Tobal!
Hun burde spille abe.
Ja!
Kom så, ind med dig!
Jeg skal stå for "Rainforest",
og det er en af de scener med flest dansere i hele showet.
"Rainforest" er smuk. Der er sommerfugle, aber, pantere.
Når man tænker på dyreflokke på de afrikanske sletter,
migrerer de alle i samme retning,
der er altså en rejse, der finder sted.
Hvor stor rollebesætningen er?
Jeg vil ikke sige det højt! Delorse, min kostumedesigner, bliver vred.
Da hun så rollebesætningen,
sagde hun: "Seriøst, frøken Allen?" Og jeg sagde: "Ja."
Ikke mere snak.
Hvem har ikke et kostume?
Vi har en rollebesætning på næsten 200.
Hver person har to-tre ting på. Nogle børn har fem ting på.
Okay, piger.
Hun henter flere kostumer.
Jeg hører stadig snak. Okay!
Vi har bare lidt travlt.
Kan alle lide deres kostumer?
Ja!
Fremragende.
Der mangler to.
En, to, tre, fire.
-Hvem mangler? -JoAnn og Audrya.
Hvor er de?
En kvinde påstod, JoAnn kørte ind i hende, men det passede ikke, så de kommer.
Jeg var otte, da jeg begyndte på DADA.
I år er jeg ankommet, når jeg har haft lyst,
jeg er nok bare en teenager.
JoAnn! Man kommer ikke valsende til træning. Hvad skete der? For hvad?
Bliv her.
En, plié.
Varm op ovre ved barren.
En, plié.
Og ned.
Når jeg følte, jeg svigtede hende, var det…
Det gik mig på hver gang.
Jeg kan ikke svigte hende mere. Ikke flere af de snakke.
De næste par snakke, vi har, skal være gode snakke.
I stedet for at hun fortæller mig, jeg skal tage mig sammen.
Det kræver meget.
I sidste ende afhænger det af lyst, viljestyrke,
og at ønske noget mere for sig selv.
Og…
Ja, man skal knokle røven ud af bukserne.
Jeg prøver at lære jer professionel arbejdsmoral.
Sig: "arbejdsmoral".
Arbejdsmoral.
Det bør gælde alt, I gør i livet.
Jeres lektier, jeres tilgang til skolearbejde,
jeres ambitioner for job og karriere.
Uanset om I arbejder i postvæsnet, som lærer,
som pedel eller i regeringen i Washington,
skal I udvise samme arbejdsmoral.
Hvis I arbejder med børn, bør jeres arbejdsmoral være endnu bedre.
Ungdomsårene er svære,
og det er, som om hjernen forlader kroppen
og man svømmer rundt i galaksen.
Man udforsker sig selv og ting omkring sig,
men når man har noget at gå til tre eller fire gange om ugen
og være ansvarlig for, hjælper det en med at udvise ansvar
overfor skole, lektier, huslige pligter,
og det giver en følelse af taknemmelighed.
Hvordan tror I, I når hertil, hvor vi er?
Hvor vil I hen i jeres liv?
Hver dag øver I jer ikke kun til Nøddeknækkeren,
I øver jer til resten af jeres liv.
Hvis I kommer sent her, gør I det også på jeres næste job, og så er I fyret.
Hvis I kommer for sent til et Broadway-show, er I fyret.
Dublanten tager pladsen. De er ligeglade.
I er ikke professionelle.
-Forstår I det? -Ja.
Hver dag er en prøve til livet, ikke kun til Nøddeknækkeren.
Tag det alvorligt. Driv det til noget.
Vi skal nå meget. Jeg har indkaldt jer…
Vi er ikke et langt bagud, men vi har en måned,
men ikke en hel måned, for vi øver ikke hver dag.
-Det er jeres lektier. -Tak, frøken Allen.
Kom ikke for sent til mine prøver.
Kom aldrig for sent til prøve.
Tak. Træd af.
-Tak, frøken Allen. -Ja.
-Tak. -Ja.
-Tak.
Kom ikke for sent, Audrya. Hvis du gør, så bliv udenfor.
Ja.
-Tak. -Ja.
Tak.
-Tak, frøken Allen. -Ja.
-Tak, frøken Allen. -Vær glad. Du er smuk.
Ved du, hvor smuk du var? Det tror jeg ikke.
Du er så smuk.
Sig det. Omfavn det, når du danser.
Smut så.
-Ja. -Tak.
Tak. Få fjernet de negle.
-Tak, frøken Allen. -Ja.
Tak. Du gør det.
Muligheden for at komme ind i danseverdenen er lille.
Det skal ske inden et bestemt tidspunkt.
Man skal tage sig sammen på en måde,
så man, når man er ude af gymnasiet,
skal kunne aflægge prøve og konkurrere.
April, du kommer fra denne side af scenen, og du beder dem alle om at komme.
Jeg var til audition på Harlem Danseteater og blev ikke optaget.
Så prøvede jeg andre steder og troede, jeg ville komme ind et andet sted,
men det skete ikke.
Som danser leder man altid efter det næste sted at komme ind
eller forbedre sig.
Nogle gange føles det, som om man kun går til auditions
og aldrig får noget.
En dansers liv er meget hårdt.
Men jeg kan ikke forestille mig at lave noget andet.
Jeg søgte ind på 12 skoler.
Som ung sagde jeg: "Jeg skal på danseskole.
Mine karakterer er lige meget. Alt er lige meget.
Jeg skal bare danse." Nej. Det er ærligt talt værre.
Så jeg er ved at gå i panik.
Det kræver så meget fokus at få succes.
Man må ikke lade sig knække.
Om så ens lærer er for hård, eller det er for nemt,
det må ikke forstyrre.
Seks, hold.
Det skal jeg også lære, for jeg gør det samme.
Hvis jeg ikke får et koreografjob,
tænker jeg straks: "Jeg er ikke god nok," og giver op.
Op, otte.
Vi må knokle for tingene.
Og hvad så, om du er otte? Otteårige spiller med i film,
spiller store scener.
Engager dig, uanset hvor ung du er.
Jeg ville danse i et kompagni, så jeg ville gå i skole, træne,
dimittere og starte i et kompagni som Alvin Ailey.
Alle har den drøm. Alle vil danse professionelt.
Det ser man på Savoy.
Det ser man på April. På JoAnn.
Nogle gange ser man det i deres blik…
Vil de klare det?
Kom så. Du kan klare det!
Jeg kender mange, der ikke bliver dansere, som er utroligt dygtige kirurger,
men som stadig har danset.
Steve Jobs tog danseundervisning. Det gjorde han.
Han droppede ud af matematikfaget for at tage dansetimer.
Det siger meget for mig.
Jeg vil ind på en af skolerne i New York,
men tror ikke, jeg kan, og så siger min mor:
"Der er en Ailey-stipendieprøve i New York, så…"
Og jeg siger: "Skal jeg med?" Og hun siger: "Ja, både dig og Savoy."
"Wow." Så det er bare os to, begge 17 år,
vi flyver alene til New York for at aflægge prøve på skolen.
Og så tog jeg til San Francisco til LINES.
Jeg trivedes der. Jeg fik et stipendium til sommerskolen, som gav mig håb.
"Måske kan jeg leve af dans."
Godt gået.
Derefter kom betalingsfristerne lige efter en intensiv sommerskole.
En måneds husleje i San Francisco er…
Sommerskoleprogrammet betaler ikke huslejen,
og det er virkelig dyrt.
Og skulle hun på Ailey,
hvor hun ikke fik stipendium, ville en enkelt sommer…
…hun var ret tæt på…
…med undervisning og husleje, koste seks-syv tusinde dollars.
Og det er ikke noget, en enlig forælder som mig kan få råd til.
Da indså jeg, at dans måske ikke var min vej,
og så gik det ned ad bakke.
Derefter skulle jeg
finde ud af, hvad jeg skulle lave resten af mit liv.
Vi ses på onsdag.
FAIRY QUEEN TO UGER TIL PREMIEREN
Jeg har længe lavet luftakrobatik.
Debbie ville have luftakrobatik med i showet.
Så vi begyndte at flyve fedronningen.
I år var både Kylie Jefferson og April fedronninger,
men jeg har arbejdet mest med Kylie.
Kylie er som en storesøster for mig. Jeg har altid set op til hende.
Hun dimitterede fra DADA og kom med i Complexions,
et af de bedste kompagnier for moderne dans.
Svæv.
Jeg kom med i drømmekompagniet, Complexions Moderne Ballet.
Ned. Så…
Jeg havde arbejdet med kompagniet i et par måneder.
Jeg sprang op på min partner i et løft,
og jeg husker, at jeg hørte et smæld.
Et knæk, noget.
Det var en høj lyd fra mine ribben,
og jeg skreg på scenen.
Det var nok min værste skade.
Jeg gik af scenen og kollapsede.
Jeg var helt opløst af tårer og havde så mange smerter.
Jeg troede, det var slut.
Jeg ønskede næsten, at det var slut.
Jeg ville ikke danse mere. Så ked af det var jeg.
I denne verden er der meget smerte.
Kropslig smerte, men også følelsesmæssig.
Men man skal tage sig sammen og indfri kravene.
Man må kæmpe videre, ligesom atleterne.
Vil du blive ved?
Okay.
Stille! Vi starter forfra.
Start musikken.
Hop.
Muntert fra starten af.
Viljestyrke er lige så vigtig som dansen. Det er en del af at være på scenen.
Jeg prøver at få dem til at forstå, hvad hele den pakke indebærer.
Festscenen involverer stort set alle i stykket,
så den er ret fantastisk at øve.
Ja, Sophia, ja!
Og op!
Ned!
Vi har ikke plads nok her. Vi har brug for ti dansestudier.
Ingen snak!
Vi minder altid eleverne om,
at det er deres drøm, som vi hjælper dem med at realisere.
Det betyder intet, hvis de ikke respekterer det.
Stille!
Kom ud.
Vil I så holde mund! Du godeste.
Hvis jeg kunne fyre nogle af jer lige nu, ville det gøre mit liv lettere.
Jeg prøver at gøre jer professionelle.
I får ikke job nogen steder med den opførsel, I udviser herinde.
Jeg er ligeglad med, hvem I er, hvad jeres rolle er.
Hvis I snakker, mens jeg arbejder, er I fyret!
Hvis I er ligeglade med det, fint.
Det finder vi ud af. Lige nu.
I vover på at snakke en gang til under denne prøve.
I er respektløse overfor dem, der prøver at gøre showet utroligt.
Lad mig hjælpe jer med at bukke.
Sådan her burde det lyde hele tiden.
Sådan her burde det lyde.
Frøken Allen er sød… overfor mig.
Jeg ved ikke med de andre, for de er uopdragne.
Hun ved ikke, jeg er uopdragen. Jeg var i problemer en gang. Men hun råbte ikke.
Hun kan lide mig. Og jeg kan lide hende.
Da madam Semenova underviste mig i Houston, tror du så, vi talte sammen?
Tror du, jeg turde tale, mens hun talte?
Hun underviste med den stok. Hun ville slå dig.
Derfor underviste jeg med stok på Fame. Som en hyldest til Tatiana Semenova.
Hun levede længe nok til at se mig få succes på Broadway og på tv,
og jeg husker vores sidste frokost sammen. Hun åbnede en flaske champagne.
Hun bad mig beholde proppen, for den bragte held. Jeg har den endnu.
Hun viste mig de programmer, hun havde gemt,
programmer med mit navn og andre elevers navne,
som hun havde undervist og elsket.
Og da vi drak champagnen og spiste,
Hun sagde: "Jeg var nødt til at finde en som dig."
"Hvad mener du?" "Vi ville miste Ford-bevillingen,
hvis vi ikke fik en mere divers elevsammensætning.
Jeg skulle finde en sort elev."
Jeg sad der, og det overraskede mig,
fordi jeg troede…
Jeg troede, jeg blev valgt, fordi jeg var god, ikke fordi jeg var sort.
Men jeg tænkte over det og sagde:
"Jeg var god."
PREMIEREDAG
Vi har to og en halv dag i teatret til at blive klar til åbningsaften.
Står I på linje?
Der skal først loades, og så vil alle vide
hvornår de skal ind til teknikprøve.
Frøken Allen henter dem ind først, der flyver, så måske musene,
og så kan de mindre grupper gøre, hvad de skal, og så kommer masserne.
Nej! Hvor skal du hen? Nej.
Lige linje. Nej.
-Du kan intet høre ovenpå. -Det skal vi have løst.
-Foren os. -Foren os.
Skab ikke splid mellem os.
Foren os. Skab ikke splid mellem os.
-Foren os. -Foren os.
Skab ikke splid mellem os.
Lad denne ring.
Af vores fælles kraft. Af vores fælles lidenskab.
Af vores fælles glæde.
Af vores fælles glæde!
Forblive.
Og blive fuldendt.
-For evigt. -For evigt.
-Med Hot Chocolate. -Hot Chocolate.
-Hot Chocolate Nutcracker! -Hot Chocolate Nutcracker!
Godt, April er vores fedronning i dag. Held og lykke til April!
Og vi byder Chris Novas velkommen tilbage som prins.
Skriv jer op til jeres teaterbilletter, og gør jer klar. Vi ses på scenen.
Vi har igangsat, hvad vi kalder børnenes forestillinger.
Uanset hvor vi spiller, inviteres børn fra hele Los Angeles ind
for se Hot Chocolate Nutcracker,
så det er børn, der ser den første optræden hvert år.
Velkommen, alle sammen, til Hot Chocolate Nutcracker!
8 SHOWS, 11.520 PLADSER $450.000 I BILLETSALG
Mit navn er Debbie Allen, og jeg er her for at…
Tak.
Når I ser showet i dag, skal I tænke på følgende:
Hvad vil I være?
Vil I være en af danserne heroppe?
Vil I være en af sangerne?
Vil I designe kostumerne?
Vil I lægge sminken?
Vil I lave lyssætningen?
Der er mange muligheder.
Okay?
Godt, jeg skal smutte, for jeg skal ind i rollen .
Jeg må løbe!
Jeg skal have styr på min rolle.
Jeg elsker jer. Vi ses senere!
Det er jul, og vi holder en stor, sjov fest,
men så bliver Frankie, Karas bror, jaloux over, at Kara får Nøddeknækkeren.
Så han og hans ven vil stjæle Nøddeknækkeren fra hende,
men så knækker Nøddeknækkeren.
Hun bliver ked af det, og så sker der noget magi,
og hun skal en masse forskellige steder hen.
Jeg var nervøs, før jeg skulle på,
og min mor var backstage og hjalp mig med at blive klar.
Hun sagde: "Uanset hvad der sker, kan du ikke ændre det,
men hvis du gør dit bedste, ved du, det bliver okay."
Det hjalp mig gennem showet.
Det, der gør mig mest glad, er at se deres ansigter.
Børn, der aldrig har spillet med i teatret før, får stående ovationer,
og det er helt utroligt at se deres ansigter.
Man skal udvikle sig og aldrig føle, at nu har man klaret den,
at der ikke er mere at opnå.
Bliv ved med at vokse. Vær åben overfor større muligheder.
Det er det, de lærer her.
Hele processen fra september til december er ret så intens.
De elever, der deltager aktivt, vokser tifold,
ved at lære deres metier,
ved at være en del af en familie,
ved at stå på scenen foran 1800 mennesker, hvor de krænger deres sjæl ud.
Børn er ikke de samme efter Hot Chocolade Nutcracker.
De er nye mennesker.
Nogle af børnene anede ikke, at de ville danse,
men når de møder dansen og forelsker sig, er det noget særligt.
Nogle af dem ender på Broadway og gør ting, de aldrig troede, de kunne,
og det er, tror jeg, hvad kunst gør ved folk.
Det kan føre dig hen, hvor end du vil være i verden.
At være danser kræver disciplin, målbevidsthed og
viljen til at fortsætte, uanset hvor mange gange man fejler.
Fordi succes ligger et skridt efter fiasko.
Min drømmeskole er University of Southern California.
Jeg skal til audition om et par uger, så jeg panikker så småt, men det er fedt.
Jeg har fået et nyt trikot til den af min mor.
Jeg talte med min ven, som sagde: "Du skal undervise."
"Virkelig? Det anede jeg ikke." "Jo, det er du god til."
Jeg havde mit første dansehold:
"Wow, jeg kan faktisk lide at undervise. Måske skulle jeg fortsætte."
Nogle gange tænker børnene,
når vi underviser dem: "De må være gamle. De danser nok ikke længere."
De ser ikke den professionelle side af det, vi stadig laver.
Den ene dag er jeg læreren,
men til min audition med de største kunstnere, på turnéer,
er jeg i samme position som nogle af mine elever.
Det er sundt med konkurrence.
Man får overraskelser i sine år som lærer.
En elev, der ikke ser lovende ud, vil,
gennem hårdt arbejde og et åbent sind,
blomstre op.
Hvis jeg starter mit eget dansestudie, skal det være et studie,
hvor man kan betale, hvad man har råd til.
Der er mange gode dansere derude, der ikke får undervisning,
fordi de ikke har penge.
De kan tage informationen med sig og blive bedre dansere.
De kan blive bedre mennesker, menneskevenner.
Det er læringen. Det er måden, de får det ind på.
De skal gå forandrede herfra.
Jeg elsker den følelse…
…det var at blive til musik.
Hvis du kan forestille dig, hvordan det fysisk føles at være musik,
sådan er det at danse.
Man bliver tonen, instrumentet eller takten.
Sådan er det at danse.
Da jeg var ved at være rask,
ringede frøken Allen og spurgte, om jeg ville spille fedronning.
Jeg var dødbange, fordi jeg vidste, at nu, hvor frøken Allen ringede,
skulle jeg i gang med at knokle igen.
Det var hårdt, men rollen som fedronning gav mig lyst til at danse igen.
Jeg fik kampgejsten tilbage.
Jeg ved ikke, hvad der skete. Måske fordi jeg skulle overvinde mig selv.
Tiden er det største offer.
Man bruger så meget tid på at træne.
Man skal nogle gange ofre sit almindelige liv som gymnasieelev
for at være fænomenal, når man når sine 20'ere.
Der er noget ved dans…
Når du ved, du skal forlader din første danseskole,
og du gør dig klar til at tage ud i verden,
når al den læring, du har modtaget
fra du var fem, eller syv eller otte år gammel
ikke længere bare er i dit hoved,
men i din krop, i måden du taler på, og måden du går på,
så er du blevet en rigtig danser.
Når essensen af, hvad det er og essensen af, hvad du er,
smelter sammen til ét,
så er du blevet en kunstner.
Det er et tilbud, der følger dig hele livet.
Det er et ægteskab.
Og det er et, jeg ønsker…
…skal fortsætte.
Så selv når jeg ikke kan gøre det her længere,
vil det fortsætte.
For jeg vil altid være et af de børn.
Om så jeg er 90 år.
Inderst inde vil jeg altid være et af de børn, der søger den mulighed
og leder efter en, der vil træne mig.
Og hvordan jeg kan blive den, jeg kunne være.
Hvor er min mulighed?
Inderst inde vil jeg altid være et af de børn.
Så sker det.
Hør efter. Forreste række er de første på scenen.
Hvis du ikke er perfekt, er alt andet en katastrofe.
Hvad skal I være? Perfekte.
I løber på scenen i to grupper af otte.
April har fået et fuldt stipendium til Joffrey Balletskole
Fem, seks, fem, seks, kom,
og en, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
To, to, tre, fire, fem, seks, syv
og en.
Fem, godt.
Og en, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
To, to, tre…
Om ti år vil jeg danse i Royal Ballet.
Det er min drøm at kunne danse på den scene.
Fem, seks, syv, otte.
En, to, tre, fire, fem.
Kom så.
Jeg vil på Stanford og læse kinesiologi og dans.
Sikke du kan!
To, tre, fire, fem, kom.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
Forhåbentlig kommer jeg til at ændre verden,
for jeg vil gerne se forandring.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv og en.
Og fem, seks, syv…
Jeg vil være en kendt danser.
Måske koreograf, men jeg elsker at danse. Det er min store lidenskab.
En, fald, og kom så.
Nok advokat eller… og danser.
Jeg må nok gøre begge dele på samme tid.
Fem, seks, næste og en, to, tre, fire, fem, seks…
Om fem år vil jeg gerne gå på et college, jeg har valgt, og danse.
Jeg vil bare gerne have…
…et stabilt liv.
Jeg vil have en fast rolle i et tv-show eller i en film.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
Om fem år vil jeg rejse,
enten på Broadway eller med et dansekompagni.
Kom så.
Jeg vil være mange ting. Jeg vil være forfatter, ingeniør, danser…
USA's præsident.
Jeg er Kara i første show
og spiller "Bollywood" i det andet show.
Året efter kom Jalyn med i "Bollywood" og blev fedronning.
Jada blev den yngste nogensinde til at spille Kara i en alder af 9 år.
Savoy studerer dans på universitetet i Arizona.
Hun har topkarakterer og er med i en studenterforening.
Jeg kom ind på Broadway som 20-årig og var med i The Prom.
Min mor sagde: "Vi er ikke overraskede." "Hvorfor?" "Vi forudså det."
Jeg spiller med i serien Young Sheldon,
hvor jeg spiller en karakter ved navn Tam.
Jobbet tager livet af mig. Du forstår det ikke.
Du ved vel, jeg har et job?
JoAnn er danselærer og koreograf på en opsætning af Nøddeknækkeren.
Hun læser pædagogik på universitetet.
Kylie dansede for Lizzo til Grammy Awards.
Hun er danselærer og medvirker i Netflixserien Tiny Pretty Things.
Efter Joffrey Balletskole
kom April med i dansekompagniet Complexions i New York City.
Debbie Allen Danseskole underviser hundredvis af børn årligt,
uanset om de kan betale.
Hot Chocolate Nutcracker er fortsat skolens største støtteindsamling.
Debbie Allen arbejder på at oprette en fond
for at sikre fremtiden for DADA og dens dansere
Tekster af: Hani Abildskov