Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- נטפליקס מציגה -‬
‫שוב איחרת, צ'רלי.‬ ‫-השעון לא צלצל.‬
‫פעם אחרונה. אני רציני. קייטי!‬
‫אם אתה רוצה לפנות שולחנות‬ ‫אתה צריך להגיע בזמן. הבנת?‬
‫בבקשה.‬
‫היי.‬
‫היפהפה הנרדם.‬
‫סליחה.‬
‫זה בסדר.‬
‫יום קשה?‬
‫כן.‬
‫מה אתה לומד?‬
‫סתם. רק תיאוריה סוציולוגית עכשווית‬ ‫וניתוח תאגידי אמפירי.‬
‫נשמע כיף.‬
‫כשמדובר בניתוח חברות אמפירי,‬
‫הבדיחות פשוט נכתבות מעצמן.‬
‫זה מה שאת חושבת.‬
‫תרצה עוד משהו?‬
‫אדם.‬
‫מותק.‬
‫לא.‬ ‫-ההפסקה שלי נגמרה.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫לא.‬ ‫-בחייך.‬
‫לא!‬ ‫-דווייט יבוא לחפש אותי.‬
‫את חייבת להפסיק לעבוד בלילות.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫זה כל מה שיש להם.‬
‫רק כדי שיהיה לנו ממה לחיות‬ ‫עד שתסיים ללמוד.‬
‫לא על זה חשבתי כשהתחתנו.‬
‫הגענו עד כאן. נכון?‬
‫אנחנו רק צריכים לעבור את זה.‬
‫אחרי שתסיים את הלימודים,‬ ‫תמצא עבודה מעולה,‬
‫אני אחזור ללימודי תואר שני.‬
‫ואוכל לתמוך בך כפי שמגיע לך.‬
‫חסר לך שלא.‬
‫מאיפה יש לי מזל כזה?‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫גם אני אוהבת אותך.‬
‫טוב, קדימה. דווייט יתחרפן.‬
‫טוב.‬ ‫-החוצה.‬
‫אני הולך.‬
‫קדימה.‬
‫איפה כל השאר?‬ ‫-אין יותר כסף.‬
‫כל הכסף אצלך.‬ ‫-תביא את הכסף המחורבן!‬
‫סתמו את הפה!‬
‫תשתקו או תמותו!‬
‫אל תתעסקו איתי!‬ ‫-אין לי כלום!‬
‫אני אירה לך בתחת, זקן! אל תתעסק איתי!‬
‫אל תירה במישהו אחר.‬ ‫-היא הבאה בתור.‬
‫בבקשה, אנחנו לא רוצים להסתבך.‬ ‫-שאעשה את זה?‬
‫אני עושה את זה! מחסל את כולכם.‬
‫עכשיו!‬
‫אף אחד לא צריך להיפגע.‬ ‫-אז תן לי את הכסף!‬
‫איש לא צריך להיפגע. קח את הכסף.‬
‫היי, אמרתי לך לסתום את הפה!‬ ‫-אין יותר כסף!‬
‫שתוק!‬
‫אני גומר אותך, שמעת אותי?‬
‫אני גומר את שניכם!‬ ‫-אני מתחנן בפניך!‬
‫כדאי שתתפלל, זקן!‬ ‫-תן לו את כל הכסף!‬
‫אני אעשה את זה עכשיו! שמעת אותי?‬ ‫אל תתעסק איתי, זקן!‬
‫לקוח הוכתר כגיבור לאחר‬ ‫שמנע שוד בדיינר "סמייל"‬
‫בדרום שיקגו בשבת בערב.‬ ‫בעוד השומרוני הטוב לא נפגע,‬
‫שוטף הכלים צ'רלס סטרלי נורה ומת במקום.‬
‫ריימונד גסקין הואשם ונמצא כעת במעצר‬ ‫בבית חולים שיקגו ממוריאל,‬
‫מתאושש מהפציעות שנגרמו לו במאבק.‬
‫הדיינר "סמייל" יישאר סגור לפי שעה.‬
‫ולחדשות אחרות,‬ ‫הפושעים בשוד היהלומים שהתרחש...‬
‫- כעבור ארבעה חודשים -‬
‫בוקר טוב, לנרד.‬
‫אין הודעה חדשה.‬
‫תודה, קייטי.‬
‫אבי שתל את העץ הזה ביום שנולדתי,‬
‫לפני שמונים ושמונה שנים.‬
‫הוא יפהפה.‬
‫כשהייתי ילד,‬
‫אמרו שלאימא שלי יש חוש לצמחים.‬
‫הגינה שלנו הוצגה לראווה.‬
‫תראי אותה עכשיו.‬
‫שכרתי פעם מישהו שינקה אותה.‬
‫זה היה לפני כמה שנים.‬
‫בחור צעיר ונחמד.‬
‫אית'ן משהו, אני חושב.‬
‫מה קרה לו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫הוא עבד כמה שבועות ואז הפסיק לבוא.‬
‫לא ראיתי אותו מאז.‬
‫תשמעי אותי!‬
‫אני נשמע כמו זקן מטופש.‬ ‫-לא!‬
‫והיום יום השנה שלנו.‬
‫-מה?‬ ‫-כן. היום לפני ארבעה חודשים,‬
‫הסוכנות שלחה אותך לפתח דלתי,‬
‫המטפלת, בת הלוויה והחברה החדשה שלי.‬
‫וחברה.‬
‫קדימה.‬
‫הגיעה השעה לקחת את התרופות.‬
‫הם יקבעו את סבב‬ ‫הראיונות האחרון בעוד שבועיים.‬
‫כמה שבועות?‬
‫זו חברה גדולה.‬ ‫צריך לדלג על הרבה מכשולים.‬
‫אבל... בעבודה כזאת, יש להם שיטות משלהם.‬
‫אי אפשר להאיץ בהם.‬ ‫ -אני יודעת, פשוט...‬
‫אני קצת לחוצה עכשיו.‬
‫קיבלת שיחה נוספת מהלוואות הסטודנטים היום.‬
‫אוף, לא נמאס להם.‬
‫טוב, הפסקת ללמוד,‬ ‫אז נצטרך להחזיר את ההלוואות.‬
‫אחרת, הם יעבירו את זה לסוכנות גבייה.‬
‫אני יודע, כן, אתקשר מחר.‬ ‫-נהדר. ואולי תוכל להתקשר‬
‫באותה הזדמנות לחברת האשראי.‬
‫ולנציג ביטוח הבריאות שלנו.‬
‫בסדר, קייטי, הבנתי.‬ ‫אמצא פתרון, בסדר? אל תדאגי.‬
‫אלך לשטוף כלים.‬
‫קייטי.‬ ‫-אל תגיד לי לא לדאוג.‬
‫סליחה.‬
‫אנחנו בצרות צרורות, אדם.‬
‫אנחנו צריכים להשיג כסף בקרוב.‬ ‫-אמצא משהו.‬
‫אתה אומר את זה כבר שישה חודשים.‬
‫לא יעזור אם אקח עבודה בשכר מינימום.‬
‫לכן עזבתי את הלימודים, כדי‬ ‫שאוכל למצוא משהו משתלם מספיק.‬
‫נוכל להתחיל להחזיר חובות.‬ ‫אני רק צריך עוד קצת זמן.‬
‫אין לנו יותר זמן, אדם.‬
‫תני לי לעזור לך.‬ ‫-לא, עזוב. אני מסתדרת.‬
‫אני מסתדרת, אדם. אדם!‬
‫אני אנקה.‬
‫למה אתה אף פעם לא מקשיב לי?‬
‫למה נכנסת לשם?‬
‫התחננתי בפניך, אדם.‬
‫הוא יכול היה להרוג אותך.‬
‫יכולתי לאבד אותך.‬ ‫אתה יכול לדמיין איך הייתי מרגישה?‬
‫לעולם לא...‬
‫לחבק אותך שוב, לעולם לא לשמוע שוב את קולך.‬
‫שום דבר כבר לא מסתדר.‬
‫מותק, עברו ארבעה חודשים.‬
‫לא.‬
‫לא, אני מצטערת. לא.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫החוצה.‬
‫מי שם?‬
‫- אדם -‬
‫לנרד.‬
‫אה, זו את.‬
‫קייטי.‬
‫-מה את עושה כאן?‬ ‫-חשבתי שאתה ישן.‬
‫רק באתי כדי לחשוב.‬
‫מה אתה עושה עם זה?‬
‫שוב חשבתי ששמעתי מישהו בבית.‬ ‫-שוב?‬
‫אני שומע אותם פוסעים‬ ‫וכשאני יורד הם נעלמים.‬
‫אין אף אחד בבית.‬
‫הנה.‬
‫את בסדר?‬
‫למה לא אמרת לי שיש לך בעיות כספיות?‬
‫זו לא הבעיה שלך.‬
‫כמה את צריכה?‬ ‫-לנרד, לא.‬
‫אנחנו חברים, נכון?‬
‫כן.‬
‫אז תני לי לעזור לך.‬
‫יש לי קצת כסף בצד.‬ ‫-אני לא יכולה לקבל את זה.‬
‫זוג צעיר בתחילת דרכו.‬
‫העולם מסובך מספיק.‬ ‫אתם לא צריכים לדאוג בגלל כסף.‬
‫זה חלק מהעניין.‬
‫אבל להיות מאוהבים,‬
‫להקים משפחה יום אחד, להזדקן יחד.‬
‫אלה דברים נפלאים.‬
‫דברים שרציתי כשהייתי צעיר.‬
‫ויהיה נחמד לחשוב שבדרך כלשהי,‬
‫תהיה לי השפעה חיובית על מישהו.‬
‫אולי לך ולבחור שלך.‬
‫הוא צריך עבודה.‬
‫אגיד ללנרד שאתה כאן.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫פשוט תדבר איתו.‬
‫טוב.‬
‫לוראזפאם, 0,5 מיליגרם.‬
‫כן.‬
‫אוכל לאסוף את זה אחרי חמש, מן הסתם...‬
‫הטייקונים המקומיים בנו אותו….‬
‫תודה. ביי.‬
‫כדי שיוכלו להרחיק את משפחתם‬ ‫מהריח של מכלאות הבקר.‬
‫אבל הילדים שלהם גדלו ו...‬
‫היי, מה שלומך?‬ ‫-היי.‬
‫סליחה על ההפרעה. שמי מיקי היידן.‬
‫סוכן נדל"ן.‬
‫תאמיני לי, אני יודע איך זה נשמע, בסדר,‬
‫אבל יש לי לקוח חדש‬ ‫שזה עתה עבר לעבוד בעיר הזאת.‬
‫יש לו משפחה גדולה, שני כלבים, כל החבילה.‬
‫נפלא. בכל אופן, הוא מחפש את הבית המתאים.‬
‫ואתמול הוא נסע פה בשכונה,‬
‫העיף מבט על הבית המדהים הזה...‬
‫הבית הזה לא למכירה.‬
‫את הבעלים?‬
‫לא, אבל תאמין לי, אתה מבזבז את זמנך.‬
‫הוא חי כאן כל חייו, ולא הולך לשום מקום.‬
‫הלקוח שלי חדור מוטיבציה.‬
‫טוב, לא יודעת מה לומר לך. מצטערת.‬
‫אבל בהצלחה.‬
‫רגע. אה...‬
‫תוכלי לעשות לי טובה, גברת...‬
‫קייטי.‬
‫אם ממש במקרה הוא ישנה את דעתו,‬
‫תוכלי להתקשר אליי?‬
‫זה לא יקרה, אבל בכיף.‬
‫אני מודה לך, תודה.‬
‫כן.‬
‫שיהיה לך יום נפלא.‬
‫גם לך.‬
‫הם רוצים להציע הצעה?‬ ‫-נשמע ככה.‬
‫לא אכפת להם‬ ‫בכלל איך נראה החצר?‬
‫היא תיראה טוב יותר כשתתחיל לעבוד עליה מחר.‬
‫המקום בטח שווה הון.‬
‫בטח נחמד.‬
‫לנרד?‬
‫הנה אתה. הבאתי לך ארוחת בוקר.‬
‫תודה, קייטי.‬ ‫-בשמחה.‬
‫ההורים שלי נהגו להאזין לזה.‬
‫זה מקסים.‬
‫שבי איתי לרגע.‬
‫בשמחה.‬
‫נעלת את הדלת אחורית?‬ ‫-כן.‬
‫יופי.‬
‫אז מתי אזכה לסיור של ממש‬ ‫ואראה איך החצי השני חי?‬
‫בבוא הזמן.‬
‫מה עם הביואיק שם?‬
‫נראה שהיא חונה שם כבר זמן רב.‬
‫לנרד בכלל עוד נוהג בה?‬ ‫-לא, לא מאז שאני מכירה אותו.‬
‫לדעתי הוא לא נהג בה שנים.‬
‫קראתי באינטרנט‬
‫על בית ספר לרפואה עם‬ ‫מסלול נהדר לכירורגיית ילדים.‬
‫אשלח לך קישור.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫מר קלוורן.‬ ‫-שלום, קייטי, מה שלומך?‬
‫בסדר, תודה. לא ציפינו שתגיע.‬
‫זה זמן טוב?‬
‫בטח, כן. תיכנס.‬
‫לנרד, מר קלוורן הגיע מהסוכנות.‬
‫בוקר טוב, מר ולסלי.‬
‫מר קלוורן, נחמד לראות אותך שוב.‬ ‫באת לבדוק מה שלומנו?‬
‫לא. ממש לא. לא, במקרה עברתי בשכונה‬
‫וחשבתי שאקפוץ להגיד שלום.‬
‫חשבתי שאולי נדבר.‬
‫כן. אתחיל להכין ארוחת צהריים.‬ ‫קרא לי אם צריך.‬
‫תודה, קייטי.‬ ‫-כן.‬
‫בוא לשם.‬ ‫-מצוין.‬
‫זה החדר האהוב עליי.‬
‫מה יש לארוחת צהריים?‬ ‫-אדם!‬
‫כולם לחוצים בבית המפחיד והגדול הזה?‬ ‫-אסור לך להיות פה.‬
‫מישהו מהסוכנות קפץ לביקור פתע.‬
‫את עושה עבודה נהדרת.‬
‫כן, והוא יראה שבעלי עובד פה.‬ ‫זה לא ייראה משונה?‬
‫את מתכוונת שאולי סתם נתמזמז?‬
‫אני לא יודעת... די.‬
‫בחייך.‬ ‫-בסדר.‬
‫אבל אני רעב.‬
‫אז מה שלומך?‬ ‫-אני אוהב אותך.‬
‫ובכן, זאת שאלה שתמיד שואלים‬
‫אנשים בגילי.‬
‫ובכן, מר ולסלי נראה במצב רוח טוב.‬ ‫מאוד התיידדתם.‬
‫כן, הוא אדם מעניין.‬ ‫אני אוהבת לשוחח איתו.‬
‫שכרת גנן?‬
‫במשרה חלקית, כן. זה רעיון של לנרד.‬
‫טוב. טוב, אז נתראה בקרוב, קייטי.‬
‫כן.‬
‫אני לא יכול לומר שאני‬ ‫מחבב במיוחד את מר קלוורן שלנו.‬
‫למה לא?‬ ‫-הוא כל הזמן שואל את כל השאלות האלה,‬
‫כאילו הוא מנסה לגרום לי‬ ‫להציג אותך באור שלילי.‬
‫הוא רק מוודא שאני מטפלת בך היטב. זה הכול.‬
‫טוב, אל תדאגי. אמרתי לו‬ ‫שאני לא יכול להסתדר בלעדיך.‬
‫אפרופו...‬
‫תודה רבה.‬
‫אדם? תסתכל.‬
‫תסתכל.‬
‫קיבלת העלאה?‬
‫אוי, לא.‬
‫מה?‬
‫אמרתי משהו ללנרד...‬
‫עלינו.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אמרתי לו שאנחנו מרוששים.‬
‫אלוהים, קייטי.‬
‫זה עניין קצת אישי, לא?‬ ‫-הייתי מבואסת.‬
‫היית גועלי והייתי צריך לדבר עם מישהו.‬
‫מתי הייתי גועלי?‬ ‫-זאת לא הנקודה.‬
‫לנרד רצה לעזור, אז הוא הציע לתת לנו כסף.‬
‫והסכמת?‬
‫לא, ביקשתי ממנו לתת לך עבודה במקום.‬
‫טוב, אולי הצ'ק הזה נועד לשנינו.‬ ‫הוא פשוט הוסיף עוד אפס.‬
‫זה יותר מדי.‬
‫מה את עושה?‬
‫מתקשרת אליו. לא נוכל לקבל את זה.‬ ‫הוא צריך לכתוב לנו צ'ק אחר.‬
‫עד שנחזור לבית כדי שיכתוב צ'ק אחר,‬
‫הבנק ייסגר.‬
‫אם לא נשלם את החשבונות עוד היום,‬ ‫קייטי, ידפקו לנו בדלת.‬
‫הוא לא עונה.‬
‫טוב, תראי...‬
‫אולי...‬
‫נפקיד את הצ'ק...‬
‫אנחנו לא יכולים לקחת את הכסף הזה.‬ ‫-רק לילה אחד.‬
‫נשלם את החשבונות. דברי עם לנרד בבוקר‬ ‫ותרשמי לו צ'ק על ההפרש.‬
‫רק ללילה אחד, קייטי.‬
‫מה הקטע של לנרד בכלל?‬
‫מה הוא עושה בבית הגדול הזה לבד?‬
‫ההורים שלו נפטרו לפני...‬
‫שלושים שנה בערך.‬
‫הוא בן יחיד. מעולם לא התחתן.‬
‫אין קרובי משפחה?‬
‫לא.‬
‫בטח קשה…‬
‫להיות לבד ככה.‬
‫כן.‬
‫הוא כזה איש טוב.‬
‫כן.‬
‫אוהבת אותך.‬ ‫-גם אני.‬
‫לנרד?‬
‫אני מצטער.‬
‫מה הוא עשה כאן בעליית הגג?‬
‫הוא אהב לבוא לכאן לפעמים.‬
‫להאזין לתקליטים ישנים.‬
‫מה הוא היה צריך לנעול פה למעלה?‬
‫אדם.‬
‫אסור לנו.‬
‫רק אעיף מבט.‬
‫קייטי.‬
‫בואי תראי.‬
‫מי זאת?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫כל המכתבים האלה.‬
‫- אישה משיקגו נהרגה בתאונת דרכים -‬
‫לא אמרת שלנרד מעולם לא התחתן?‬
‫אסור לנו לעשות את זה.‬
‫טוב.‬ ‫-בוא נלך.‬
‫צריך להתקשר למוקד החירום.‬
‫אלוהים!‬
‫מה?‬
‫זה המון כסף.‬
‫אמרת שהוא גר כאן לבד כבר כמה שנים?‬
‫אנשים נהיים קצת מוזרים.‬
‫מתחילים לשים בצד כל פעם קצת,‬ ‫ולפני שאתה מבין...‬
‫אין לו קרובי משפחה.‬
‫בסוף זה יגיע לאיזה ארון במשטרה.‬
‫הממשלה תיקח את זה.‬
‫למה שניתן לזה להיתקע ככה במערכת?‬
‫כשזה יכול באמת להביא תועלת.‬
‫אמרת בעצמך כמה אכפת לו ממך. הוא רצה לעזור.‬
‫נכון.‬
‫אז הנה לך.‬
‫הדרך שלו לעזור לך.‬
‫לעזור לנו.‬
‫נצטרך להיזהר.‬
‫כן. ניזהר.‬
‫אדם.‬
‫כן.‬ ‫-תבטיח לי.‬
‫אני מבטיח.‬
‫- פתולוג -‬
‫אז כמה זמן עבדת אצל מר ולסלי?‬
‫כארבעה וחצי חודשים.‬
‫גם גרת פה?‬
‫בלילה לנרד היה נשאר פה לבד. כך הוא רצה.‬
‫הוא עדיין הסתדר בעצמו.‬
‫מתי התראיתם בפעם האחרונה?‬
‫אתמול אחר הצהריים.‬
‫יצאנו קצת מוקדם כדי ללכת לבנק בסביבות...‬
‫בסביבות 16:30.‬
‫גם אתה עבדת כאן, מר קטנר?‬
‫רק כמה שבועות.‬ ‫עבודות תחזוקה בחצר בשביל לנרד.‬
‫אנחנו נשואים.‬
‫קלטתי את זה.‬
‫כן.‬
‫אז מה היה מצבו של מר ולסלי?‬ ‫היו לו בעיות בריאות לאחרונה?‬
‫לא. הוא היה בסדר. כלומר,‬
‫הוא היה בן 88,‬ ‫אז הוא נטל הרבה תרופות, אבל...‬
‫הוא לא היה מתלונן על כך בלאו הכי.‬
‫הוא לא היה כזה.‬
‫טוב, אצטרך פרטי קשר של קרוב משפחה.‬
‫אין לו קרובי משפחה.‬
‫אין לו?‬
‫אין.‬
‫אני משתתפת בצערך.‬
‫אם יש לך שאלות...‬
‫תתקשרי אליי.‬
‫לנרד אמר לי פעם שהוא רוצה שישרפו את גופתו.‬
‫הוא רצה שיפזרו את האפר בגינה שלו.‬
‫תני לי לחזור אלייך.‬
‫טוב. תודה.‬
‫לאן אתה הולכת?‬
‫אני צריכה לדבר עם מר קלוורן‬ ‫כדי שיחזיר את השם שלי לרשימה.‬
‫איזו רשימה?‬ ‫-בסוכנות.‬
‫למשרה אחרת.‬
‫למה?‬
‫כי זה מה שאני אמורה לעשות,‬
‫עכשיו, כשאין לי עבודה.‬
‫אם לא תשמע על המשרה ההיא בקרוב,‬ ‫אולי כדאי שתחפש גם אתה שוב.‬
‫טוב. בסדר.‬
‫להתראות.‬ ‫-טוב.‬
‫קייטי, אני כל כך מצטער.‬ ‫הייתם כל כך קרובים.‬
‫אני מתאר לעצמי איזה הלם זה היה.‬
‫אם יש משהו שאני יכול לעשות.‬
‫הייתי רוצה שיבוץ חדש בהקדם האפשרי.‬
‫-בסדר. טוב, נדבר במשרד שלי.‬ ‫-טוב‬
‫- משכורת משוערת, תפקיד, מיקום -‬
‫- מספר לא ידוע -‬
‫הלו?‬
‫מדבר.‬
‫היי, כן.‬
‫אני מסכים. חשבתי שהריאיון היה מאוד...‬
‫אני מבין.‬
‫כן, לא, אני לגמרי מבין.‬
‫תודה שהתקשרת.‬
‫כן, גם לך.‬
‫קייטי, הנחתי שאת יודעת.‬ ‫ אני לא יכול להחזיר אותך לעבודה,‬
‫לא לפני שהמשטרה מסיימת את החקירה.‬
‫חקירה?‬
‫ובכן, כן, כשלקוח מת תחת השגחתו של עובד,‬
‫אנחנו משתפים פעולה עם הרשויות‬ ‫כדי להיות בטוחים לחלוטין שלא היה...‬
‫את יודעת, איך זה ייראה בעיני‬ ‫לקוח פוטנציאלי אם יהיה ולו שמץ של...‬
‫רגע, אתה חושב שהיה לי קשר למה שקרה ללנרד?‬
‫אלוהים, לא. לא, ברור שלא.‬
‫לא. זה…‬
‫צר לי, קייטי. זו מדיניות החברה.‬
‫ידיי כבולות עד שהמשטרה תסגור‬ ‫את החקירה באופן רשמי.‬
‫אז כמה זמן זה ימשך?‬
‫כן, אני...‬
‫הלוואי שידעתי.‬
‫הלו?‬
‫היי.‬
‫מה חשבת לעצמך?‬
‫אתה לא יכול להיכנס לכאן ככה,‬ ‫כאילו אנחנו עדיין שייכים לכאן.‬
‫סליחה. אני מדמם עכשיו. מה את רוצה ממני?‬
‫אמרנו שנהיה זהירים, אדם!‬
‫ביקשתי ממך ואתה הבטחת לי.‬
‫הבטחת.‬ ‫-טוב. בסדר!‬
‫תראי, אני...‬
‫אני מצטער.‬
‫אבל אם לא הייתי כאן,‬ ‫אני חושב שהכסף היה נעלם.‬
‫איך מישהו יכול לדעת על הכסף?‬
‫זה של לנרד. הוא החביא אותו.‬ ‫-אז למה הם באו, קייטי?‬
‫לא ראית מי זה?‬
‫לא, הם באו מאחוריי.‬
‫הם לא יכלו לדעת שאתה כאן.‬
‫הם לא היו פורצים פנימה ככה.‬
‫שמעתי את הזכוכית נשברת. בגלל זה ירדתי.‬
‫הדלת האחורית כבר הייתה פתוחה.‬ ‫-ולא חשבת שאולי זה סימן רע,‬
‫שכדאי שתסתלק?‬
‫לא היה לי זמן לחשוב.‬
‫הדבר הבא שאני זוכר,‬ ‫הוא שהתעוררתי לצליל הטלפון שלי.‬
‫איך יכולת, אדם? זה לא היה צריך לקרות.‬
‫לא היית צריך להיות כאן.‬
‫-זה לא העניין!‬ ‫--אז מה העניין?‬
‫כמעט מאה אלף דולר! זה העניין.‬ ‫ -אתה תמיד מנסה להצדיק את…‬
‫ספרת?‬
‫ספרתי עד 92,000 והיה עוד.‬
‫ואז היא מתקשרת אליי להגיד שהיא נורא מצטערת‬
‫שצוות הגיוס החליט על כיוון אחר.‬
‫מה שזה לא אומר.‬
‫אין לי מושג...‬
‫כולם כאלה חארות.‬
‫פשוט נמאס לי להיות עני.‬
‫מי זה היה, אדם?‬
‫מי נכנס הנה?‬
‫אולי מישהו שעבד פה פעם?‬
‫קודם, לפני שהתחלת.‬ ‫ -לנרד דיבר על כך ששכר גנן,‬
‫אבל זה היה לפני כמה שנים.‬
‫טוב, מי שזה לא יהיה,‬ ‫אני לא חושב שזה היה במקרה.‬
‫הם בטח ידעו שלנרד מת.‬
‫והניחו שהבית יהיה ריק.‬
‫כן.‬
‫אבל אולי את צודקת.‬
‫אולי הם לא ידעו על הכסף.‬
‫הם בטח רק רצו להיכנס ולצאת.‬
‫לחטוף כל מה שאפשר ולהסתלק.‬
‫ואם הם יחזרו?‬
‫טוב, מכאן.‬
‫- אימפריאל בנק של שיקגו -‬
‫בבקשה.‬
‫צלצלו כשתהיו מוכנים.‬
‫תודה.‬
‫מותק.‬
‫הארוחה עליי.‬
‫טוב.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בדיוק הכנתי לך קפה.‬
‫גברת פרנקלין, זו הבלשית צ'סלר.‬ ‫דיברנו בבית של מר ולסלי.‬
‫תוכלי להתקשר כשתשמעי את ההודעה?‬
‫יש לך המספר. תודה.‬
‫סליחה על ההמתנה. תודה שבאתם.‬
‫הבלשית. יש בעיה?‬
‫בואו נדבר שם.‬
‫האם מר ולסלי אי פעם הזכיר צוואה?‬
‫לא.‬
‫ואין קרובי משפחה?‬
‫הוא היה ערירי.‬
‫טוב, במקרה כזה,‬
‫של זקן העשיר, חי בגפו, ללא יורשים.‬ ‫עלינו רק לעבור על כל הפרטים.‬
‫סליחה, הבלשית.‬
‫אני לא...‬
‫על מה מדובר?‬
‫טוב, אמרת שמר ולסלי ביקש שישרפו את גופתו.‬
‫אם כך אני מניחה שאת רוצה לכבד את בקשתו.‬
‫כן.‬
‫כן, נכון.‬
‫ללא קרובי משפחה וללא צוואה,‬
‫השאלה היא מי יישא בעלות ההליכים.‬
‫אנחנו נטפל בלנרד.‬
‫בסדר. המסמכים כאן אצלי.‬
‫מה זה?‬
‫התה האהוב עליו.‬
‫תודה.‬
‫לזכר לנרד.‬
‫לנרד.‬
‫צריך להחזיר את הכסף.‬
‫זה לא בסדר.‬
‫בואי פשוט נהיה כאן.‬
‫לזכר לנרד.‬
‫צריך להגיד משהו.‬
‫"והיה כעץ שתול,‬
‫על פלגי מים.‬
‫אשר פריו יתן בעתו...‬
‫וכל אשר יעשה יצליח."‬
‫סליחה, מי את?‬
‫סליחה, גברת פרנקלין.‬ ‫שמי ג'וליה ביירון-קים.‬
‫אני עורכת הדין של מר ולסלי.‬
‫גברת ביירון-קים,‬
‫לנרד מעולם לא הזכיר עורך דין.‬
‫בבקשה, קראי לי ג'וליה. ואני לא מופתעת.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫שמעתי ממר ולסלי לראשונה‬ ‫רק לפני כמה שבועות.‬
‫הוא התקשר אליי בהפתעה,‬ ‫רצה שאכתוב את צוואתו,‬
‫וביקש שאבוא אל הבית.‬
‫מעולם לא ראיתי אותך כאן.‬ ‫-הוא ביקש במפורש,‬
‫שאבוא רק בערבים.‬
‫למה?‬
‫הוא הוריש הכול לך.‬
‫- צוואה אחרונה של לנרד ולסלי -‬
‫אלוהים!‬ ‫-ברכותיי.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫אני לא יודעת מה לומר. זה...‬
‫תגידי תודה, לנרד!‬
‫טוב, אז מה קורה עכשיו?‬
‫ראשית, אני מציעה שתקראי את הצוואה בקפידה.‬
‫יתרה מכך, מוטב שהעו"ד שלך יעיין בה.‬
‫האמת שאין לנו עו"ד.‬
‫ובכן, מר ולסלי שילם לי שכר טרחה מראש,‬
‫וביקש שאעזור לכם בתהליך המעבר.‬
‫איזה מעבר? לא נוכל לעבור מייד.‬
‫ברור שאתם יכולים,‬ ‫בידיעה שהצוואה עוברת תהליך אישור,‬
‫שנמשך כשלושה חודשים.‬
‫ואם יצוצו הפתעות,‬
‫כדאי שמישהו ידאג לאינטרסים שלכם.‬
‫כעת, אבין אם תעדיפו למצוא עורך דין משלכם.‬
‫אמרת שלנרד התקשר אלייך בהפתעה.‬
‫לא הכרת אותו?‬
‫מעולם לא נפגשנו קודם.‬
‫למה הוא התקשר אלייך?‬
‫הוא מצא אותי באינטרנט.‬
‫אמר ששמי מצא חן בעיניו.‬
‫ביירון היה המשורר האהוב עליו.‬
‫גברת ביירון-קים.‬
‫סליחה, ג'וליה...‬
‫זה חדש לי.‬
‫אני לא בטוחה איך לעשות את זה באופן רשמי,‬
‫אך בהחלט אוכל להיעזר בך.‬
‫אתם צפויים לחוות שינויים גדולים.‬ ‫מקווה שאתם ערוכים לכך.‬
‫גם אני.‬
‫ומה לגבי אדם?‬
‫מה איתו?‬
‫הוא מבין שבאופן חוקי,‬
‫בכל הנוגע לבית הזה,‬ ‫את מקבלת את כל ההחלטות.‬
‫תמיד החלטנו דברים יחד.‬
‫וכך זה אמור להיות.‬
‫הדברים האלה... אין לדעת‬ ‫איך הם עלולים לשנות את האדם.‬
‫נהיה בסדר.‬
‫יופי.‬
‫אז תשאירי לי את זה.‬ ‫-מצוין.‬
‫ברכותיי.‬ ‫-תודה.‬
‫אנחנו צריכים לצאת לחודש חופשה.‬ ‫מחלקה ראשונה כל הדרך.‬
‫תקבל את התואר השני במנהל עסקים צ'יק-צ'ק.‬ ‫תמצא עבודה מעולה.‬
‫הגרוטאה שאנחנו נוהגים בה.‬ ‫-נוכל לשלם על הכול.‬
‫כרטיסי אשראי, הלוואות, נפתח דף חדש.‬
‫אנחנו צריכים ללכת עכשיו.‬ ‫שנינו. לבחור מכוניות חדשות.‬
‫בחייך, אדם. אני רצינית.‬ ‫-כן, גם אני.‬
‫אנחנו לא יכולים לעשות את זה.‬ ‫-למה לא? יש לנו כסף.‬
‫אי אפשר להיכנס לשם עם כל הכסף הזה.‬ ‫זה ייראה מוזר.‬
‫אנשים ישאלו שאלות. -כן. לא. את צודקת.‬
‫עשיתי מחקר קטן באינטרנט ובחנתי את זה.‬
‫את מה?‬
‫יש כמה דרכים לעשות את זה, כן?‬ ‫אפשר פשוט לפזר את הכסף.‬
‫בבנקים שונים בחשבונות מסוגים שונים.‬ ‫-על מה אתה מדבר?‬
‫אם נעשה את זה כמו שצריך,‬ ‫איש לא ידע לעולם.‬
‫אנחנו יכולים לחמוק מתשלום מסים.‬
‫אדם.‬
‫אנחנו עדיין צריכים להיזהר.‬
‫היינו זהירים, בסדר?‬
‫את לא חושבת שהגיע הזמן שנפנק את עצמנו?‬
‫הרווחת את זה ביושר.‬
‫אין ספק שאני הרווחתי.‬
‫אולי אתה צודק,‬ ‫אבל אנחנו צריכים להשתקע קודם,‬
‫להתקדם לאט, אתה יודע. פשוט...‬
‫רק עוד קצת. בסדר?‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬
‫נתקדם לאט.‬
‫אתקשר למובילים.‬ ‫נראה מתי נצליח להביא אותם הנה.‬
‫מה? אנחנו לא צריכים את כל זה.‬
‫מה? אלה החפצים שלנו. הם שלנו מאז שהתחתנו.‬
‫טוב, נשמור את התמונות וחלק מהספרים.‬
‫את שאר הזבל אנחנו לא צריכים.‬
‫מה אנחנו אמורים לעשות עם כל זה?‬
‫תשאירי את זה ללוזרים‬ ‫שיאלצו לגור במזבלה הזאת, טוב?‬
‫אלוהים, אדם.‬
‫הלו?‬
‫כן, זה קרה לפני חמישה חודשים‬ ‫וכבר נתתי למשטרה הצהרה.‬
‫מי התקשר אליך, אדוני?‬
‫אני לא זוכר שם.‬ ‫הוא אמר שאדבר עם מישהו בקבלה.‬
‫לא רשום לי כלום.‬
‫מר קטנר, הכול בסדר?‬
‫הוא אומר שמישהו אמר לו לבוא לתת הצהרה.‬
‫באיזה עניין?‬
‫לפני חמישה חודשים, שדדו‬ ‫את דיינר "סמיילי" והרגו מישהו.‬
‫היית בדיינר באותו לילה?‬
‫כן.‬
‫מזל שלא נפצעת.‬
‫אני עצרתי אותו.‬
‫באמת?‬
‫כן, במצב ההוא פשוט הגבתי.‬ ‫אשתי עבדה באותו לילה אז...‬
‫גם גב' פרנקלין הייתה שם?‬ ‫-כן, אבל אני לא מבין, הבחור כבר בכלא.‬
‫בשביל מה צריך עוד הצהרה?‬
‫לא צריך.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫הבחור מהדיינר, ריי גסקין.‬
‫כן.‬ ‫-הוא מת.‬
‫מישהו דקר אותו בתאו לפני כמה שבועות.‬
‫אז מי התקשר אליי?‬
‫גם אני שואלת את עצמי.‬
‫סליחה?‬
‫שלום, קייטי. זוכרת אותי?‬
‫כן, מה אתה עושה פה?‬
‫אני יודע, אני נודניק, נכון?‬ ‫אבל הלקוח שלי משגע אותי.‬
‫הוא פשוט מת על המקום הזה.‬ ‫אני חושב שהוא רוצה להציע מחיר.‬
‫כבר אמרתי לך.‬
‫הוא לא למכירה.‬
‫אולי אם אוכל לדבר עם הבעלים בעצמי,‬
‫לפחות אוכל לומר שניסיתי.‬
‫תראה, אני ממש עסוקה‬ ‫ואתה לא יכול להופיע פה סתם ככה, אז...‬
‫אני מבקשת שתלך עכשיו. בבקשה.‬
‫את יודעת, קייטי,‬
‫לא עשו אותי באצבע.‬
‫דעי לך, לפי אחד השיעורים הראשונים בנדל"ן,‬
‫אם רוצים למצוא נכסים חדשים,‬
‫צריך לבדוק מודעות אבל.‬
‫כן, אני יודע הכול על מר ולסלי המנוח.‬
‫עצוב.‬
‫הבית לא למכירה.‬
‫את יודעת,‬ ‫שמתי עין על הבית הזה כבר כמה שנים.‬
‫הזקן...‬
‫מתפגר לו...‬
‫ואת חושבת שפשוט תעברי לגור פה?‬
‫הרשי לי לחייך‬
‫ולאחל לך כל טוב.‬
‫הבית שלי עכשיו.‬
‫מה אמרת, לעזאזל?‬
‫לנרד הוריש לי אותו.‬
‫הצוואה אצלי, יש הוכחה.‬
‫כן, תמורת 5,000 דולר‬
‫אני יכול לערוך צוואה חדשה‬ ‫לפיה הוא שייך לדודתי היקרה מירטל.‬
‫יש לי עו"ד.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫אם יש לך עוד שאלות, אני מציעה שתדבר איתה,‬
‫אבל בינתיים, תסתלק מהשטח שלי‬ ‫לפני שאתקשר למשטרה.‬
‫טוב. אני מניח שעוד נתראה, קייטי.‬
‫הוא סתם עובד עלייך.‬
‫לא כך זה נשמע.‬
‫הוא תכלס האשים אותי בזיוף הצוואה.‬
‫מותק, סמכי עליי.‬
‫לבחור אכפת רק מזה שהוא מפסיד עמלה.‬
‫אולי אדבר עם ג'וליה.‬
‫עורכת הדין?‬
‫למה?‬
‫למקרה שהיידן ינסה לעשות בעיות.‬
‫מה למשל?‬
‫לא יודעת, אבל כמו שהיא אמרה,‬ ‫לא נרצה הפתעות כרגע.‬
‫קייטי.‬
‫הבחור הזה פשוט כועס. תשכחי ממנו.‬
‫בחייך.‬
‫זה הלילה הראשון בבית החדש.‬
‫צריך לחגוג.‬
‫כן?‬
‫על מה חשבת?‬
‫יש לי רעיון.‬
‫תן לי להתקלח קודם.‬ ‫-מה?‬
‫ניקיתי את הבית כל היום. אני כבר יוצאת.‬
‫מה זה?‬
‫הישן הפסיק לעבוד, אז...‬
‫נראה יקר.‬
‫זה במחיר מציאה.‬
‫קניתי אותו ממישהו בעיר.‬
‫משכנע מאוד.‬
‫רוצה חברה?‬
‫אני כבר יוצאת.‬
‫- דיינר "סמייל" -‬
‫הבלשית!‬
‫-נראה שבאתי בזמן רע.‬ ‫-לא, אתה בסדר. תיכנס.‬
‫אתם עוברים לאן שהוא?‬
‫כן, אנחנו עוברים, למען האמת, לבית של לנרד.‬
‫לנרד?‬
‫כלומר, מר ולסלי?‬
‫אני יודעת. אני עדיין לא קולטת בעצמי.‬
‫לנרד הוריש לי אותו בצוואה.‬
‫מה את אומרת, זה בית נחמד מאוד.‬
‫כן, בהחלט.‬
‫ברכותיי.‬ ‫-תודה.‬
‫אז לדבר כזה איך קוראים?‬
‫זכייה בפיס.‬
‫זה לא קורה כל יום.‬
‫לא.‬
‫מוזר ששכחת לציין את זה.‬
‫את מה?‬
‫את הצוואה וכל זה, כשדיברנו.‬
‫שאלתי על המשפחה שלו, על צוואה.‬
‫אה, לא, ידעתי על זה רק אחרי הטקס.‬ ‫עורכת הדין שלו הגיעה.‬
‫בטח הייתם בהלם.‬
‫כן, בהחלט.‬
‫הייתי שמחה לראות את המבט על פנייך.‬
‫כלומר, עבדת שם כבר...‬
‫כמה זמן אמרת? ארבעה חודשים?‬
‫למה את כאן, בלשית?‬
‫קיוויתי שאוכל לדבר עם בעלך.‬
‫הוא לא כאן.‬
‫טוב, אולי תוכלי לעזור לי.‬
‫תראי, תהיתי‬
‫כשעבדת לילות במקום ההוא, דיינר "סמייל",‬
‫הוא תמיד אסף אותך הביתה?‬
‫כלומר, הוא אסף אותך קודם.‬
‫כן.‬
‫נכון, אבל האם בקביעות?‬
‫האם בכל לילה, האם בלילות מסוימים?‬
‫לא, לא בדיוק.‬
‫אז איך קרה שהוא היה שם באותו לילה?‬
‫אני התקשרתי אליו שיאסוף אותי‬ ‫והוא בא מוקדם כדי ללמוד.‬
‫טוב, כדאי שתקני לוטו, קייטי.‬
‫את אישה בת מזל.‬
‫האם זה קשור לעובדה‬
‫שהתקשרו לאדם מהמשטרה‬ ‫כדי שימסור הצהרה נוספת?‬
‫הוא לא סיפר לך?‬
‫מהמשטרה לא התקשרו לאדם.‬
‫לא, הייתי פה. התקשרו וביקשו שיבוא לתחנה.‬
‫לא, בדקתי אחרי שהוא עזב.‬
‫לא נרשמה שום שיחה למספר שלו.‬
‫זה לא הגיוני. למה שמישהו...‬
‫ישלח אותו לשם בלי סיבה?‬
‫טוב, אולי הייתה להם סיבה.‬
‫אולי זו פשוט לא הסיבה שאת חושבת.‬
‫כל טוב.‬
‫תודה, ג'וליה. נדבר אחר-כך, ביי.‬
‫קייטי.‬
‫מה היא רצתה?‬
‫התקשרתי אליה, למען האמת.‬
‫מה אמרת לה?‬
‫כלום.‬
‫לא ככה זה נראה.‬
‫נראה שנהייתן החברות הכי טובות פתאום.‬
‫טוב, אולי אם היית כאן,‬
‫אולי אם היית עונה לטלפון...‬
‫הסכמנו בינינו.‬
‫החלטנו שלא תדברי איתה.‬
‫לא, אתה החלטת.‬
‫כפי שאתה מחליט הרבה דברים לאחרונה.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫למה לא סיפרת לי שלא מהמשטרה התקשרו אליך?‬
‫זה היה מישהו אחר שווידא שתגיע לשם, נכון?‬
‫מי סיפר לך?‬
‫הבלשית צ'סלר קפצה לביקור.‬
‫והיא שאלה הרבה שאלות,‬
‫עליך,‬
‫על מה שקרה אותו לילה בדיינר.‬
‫מה הסיפור, אדם?‬
‫איך אני אמור לדעת?‬
‫מי התקשר?‬
‫מי שלח אותך לתחנת המשטרה?‬ ‫-אני לא יודע!‬
‫סליחה, התכוונתי לספר לך.‬
‫פשוט הרבה דברים אחרים קורים עכשיו.‬
‫אילו עוד דברים?‬
‫לדעתי עוקבים אחריי.‬
‫מה?!‬
‫כבר הייתה לי הרגשה כזאת.‬
‫היום סתם נסעתי מסביב.‬
‫וכל הזמן ראיתי אותה מכונית.‬
‫הלכת לבנק?‬
‫בחייך, אמרנו שלא נעשה זאת.‬ ‫-לא, אדם. בלי שטויות.‬
‫פשוט תגיד לי. הלכת לבנק היום?‬
‫הוצאת כסף?‬
‫הבחנתי בו.‬
‫אז חשבתי, את יודעת,‬
‫שזה לא רעיון טוב. רק ליתר ביטחון.‬ ‫-למקרה שהוא רוצה את הכסף.‬
‫אנחנו לא בטוחים.‬ ‫-איזו עוד סיבה יש לו לעקוב אחריך?‬
‫אולי אני סתם פרנואיד.‬
‫טוב? אולי אף אחד לא עוקב אחריי. לא יודע.‬
‫נשלחת לתחנת המשטרה, אדם.‬
‫ככה, אני כאן לבד.‬
‫ככה, היידן מופיע ומנסה לאיים עליי,‬
‫מאיים עלינו לצאת מהבית. מה זה? למה הוא פה?‬
‫כי הוא בטח יודע.‬
‫הזהרתי אותך.‬
‫צ'סלר.‬
‫היי, טום.‬
‫באמת?‬
‫נהדר.‬
‫נהדר, בסדר. רק רגע.‬
‫טוב, אז מן הסתם‬ ‫רק מארבעת-חמשת החודשים האחרונים.‬
‫אנחנו מחפשים כל צ'ק שנמשך ‬ ‫מהחשבון של לנרד ולסלי.‬
‫כן, שנרשם על שמה.‬
‫כן.‬
‫השם הוא קייט... פרנקלין.‬
‫תקשיב, יש לך משהו גם על הבעל?‬
‫שם המשפחה שונה.‬
‫זה אדם קטנר, ב-ק'.‬
‫יופי, תחזור אליי בהקדם האפשרי. תודה.‬
‫- תיאוריה סוציולוגית עכשווית‬ ‫בניתוח חברות אמפירי -‬
‫מה את מחפשת?‬
‫לנרד לא סתם החביא את הכסף הזה.‬
‫זה מוכרח לבוא ממקום כלשהו.‬ ‫חייבת להיות סיבה.‬
‫מה זה משנה עכשיו?‬
‫ג'וליה אמרה...‬
‫שאם יגלו שאנחנו מסתירים משהו לא חוקי,‬
‫אנחנו עלולים לאבד הכול.‬
‫טוב.‬
‫אז מה את מציעה? שנחזיר את הכול?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫כן, אולי.‬
‫למי, קייטי?‬ ‫-אני לא יודעת!‬
‫אבל תמיד הרגשתי שזה לא בסדר.‬
‫אני לא מוכן לחזור למצבנו הקודם.‬
‫אדם.‬
‫ייתכן שאין לנו ברירה.‬
‫תמיד יש ברירה.‬
‫לא היה לי מושג שמר ולסלי‬ ‫הוריש לקייטי את הבית.‬
‫זה נראה קצת...‬
‫מוגזם.‬
‫מוגזם, נכון?‬
‫מה תוכל לספר לי על בעלה?‬
‫מעולם לא פגשתי אותו.‬
‫אז לא היה לך כל קשר להעסקתו?‬
‫בתור גנן בבית.‬
‫לא. זה נוגד לחלוטין את המדיניות שלנו,‬ ‫העסקת בני משפחה יחד.‬
‫המטופלים שלנו קשישים, מוגבלים.‬
‫אסור לנו להסתכן בכזו הסחת דעת אפשרית.‬
‫אז ידוע לך אם גברת פרנקלין‬ ‫הפרה את החוקים בעבר?‬
‫לא, אף פעם.‬
‫לא, היא הבינה לחלוטין‬ ‫את חשיבות העבודה שלה, במיוחד...‬
‫עם מר ולסלי.‬
‫למה במיוחד איתו?‬
‫טוב, אי אפשר היה לנחש מהמראה שלו,‬ ‫אבל הבריאות שלו הייתה מאוד רופפת.‬
‫קייטי סיפרה לי שהיא ניהלה רישום,‬
‫מעין יומן, רק כדי לעקוב‬ ‫אחר התרופות שהוא נוטל.‬
‫יש לך במקרה תיעוד של התרופות שלו?‬
‫תצטרכי לדבר על כך עם הרופא שלו.‬
‫בסדר. מה עם החוזה של גברת פרנקלין,‬ ‫כמה שילמו לה?‬
‫כן, בטח, את זה אנחנו יכולים לתת לך.‬
‫כן.‬ ‫-מצוין. תודה. ותרשה לי...‬
‫לשאול אותך. האם היא...‬
‫האם היא אי פעם דיברה על העלאה?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫היא הפקידה את הצ'ק הזה‬ ‫ממש לפני שוולסלי מת.‬
‫היא באמת לקחה כסף‬ ‫מהזקן המסכן הזה כל הזמן?‬
‫שאלה טובה.‬
‫אדם?‬
‫אדם!‬
‫לעזאזל!‬
‫אית'ן?‬
‫זה מעולם לא הופקד.‬
‫את בסדר?‬
‫אני חושבת שאני יודעת מי זה.‬
‫מה?‬
‫לנרד אמר משהו על העסקת גנן.‬
‫לדעתי סיפרתי לך על זה.‬
‫בחור בשם אית'ן. זה היה לפני כמה שנים.‬
‫אז הוא שם למעלה כבר הרבה זמן.‬
‫יש שם צ'קים על שם אית'ן דויל.‬
‫הם מעולם לא הופקדו.‬
‫לנרד אמר שיום אחד הוא הפסיק לבוא.‬
‫ושהוא לא שמע ממנו שוב.‬
‫מישהו ירה בו.‬
‫בדקת?‬
‫הוא בטח דימם למוות שם למעלה.‬
‫הוא נרצח.‬
‫כן. אני חושב שכן.‬
‫אבל...‬
‫לנרד לא יכול היה לדעת שהוא שם.‬
‫נכון? כלומר, הוא היה עוזר לו.‬
‫ולמה דויל הסתתר במחסן?‬ ‫למה לא... להיכנס לבית?‬
‫אולי זה קשור לזה.‬
‫תנחשי.‬
‫הם אמיתיים, לדעתך?‬ ‫-אחרת למה להסתיר אותם?‬
‫לעזאזל!‬
‫הנה, פשוט...‬
‫אלוהים.‬ ‫-אוי, אלוהים.‬
‫תני לי אותם. קדימה.‬
‫מצטערת.‬ ‫-עזבי, אל תעני.‬
‫ראיתי את המכונית שלך.‬
‫אי אפשר. המכונית שלי בחוץ. יודעים שאני פה.‬
‫אני פשוט...‬ ‫-אני אטפל בזה.‬
‫תפתחי את הדלת! את שומעת אותי? קייטי!‬
‫קייטי, תפתחי בבקשה!‬
‫אני מצטערת. זה לא זמן טוב.‬
‫כן. אני בטוח שאת עסוקה‬ ‫מאוד בהשתקעות בבית החדש שלך.‬
‫תתביישי לך.‬
‫איך יכולת לנצל את האיש המסכן?‬ ‫-מה?‬
‫תראי, ידעתי שמשהו מתרחש. הרגשתי את זה.‬
‫אבל הוא כל כך פחד שאפילו לא הצליח לספר לי.‬
‫זה לא... לא!‬
‫לא אניח לך להכתים את שם החברה. אשיג הוכחה.‬ ‫-מר קלוורן...‬
‫אני אתקשר למשטרה!‬
‫אדאג שיעצרו אתכם!‬ ‫-זה ממש לא זמן טוב.‬
‫זה לא הסוף, קייטי!‬
‫אני אחזור!‬
‫אגלה מה קורה בבית הזה, בדרך זו או אחרת!‬
‫לא אניח לזה! את שומעת?‬ ‫לא אאבד את העסק שלי בגלל זה!‬
‫למה זה לא מלא?‬
‫קייטי?‬
‫היי, קייטי!‬
‫היי.‬
‫לא שמעת אותי?‬ ‫-היי, סליחה. הכנתי תה.‬
‫רוצה קצת?‬
‫לא. קניתי לך מתנה.‬
‫טלפון חדש?‬
‫כן. קניתי אחד לכל אחד מאיתנו.‬
‫גם מספרים חדשים. חשבתי שלנוכח מה שקורה‬ ‫כדאי לנו לשמור על פרטיות.‬
‫אי אפשר להחזיק בהם.‬
‫קייטי...‬ ‫-אדם, לא.‬
‫יש שם איש מת. הוא נרצח.‬
‫הוא גנב את היהלומים.‬
‫ומי יודע מה עוד הוא עשה, במי הוא פגע.‬
‫דברים כאלה לא נעלמים כלא היו.‬ ‫המשטרה בטח מחפשת אותו.‬
‫את לא קולטת?‬
‫דויל גנב את היהלומים,‬
‫ירו בו ואז הוא מת שם לבדו.‬
‫זה כאילו הוא נפל לבאר.‬
‫כעבור שנתיים,‬
‫אף אחד לא ידע מה קרה לו או ליהלומים.‬ ‫אנחנו יכולים לעשות מה שבא לנו.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-מתקשרת לבלשית צ'סלר.‬
‫צריך לספר לה...‬ ‫-לא! חכי!‬
‫חכי, רק... טוב, רק רגע. תקשיבי לי לרגע.‬
‫טוב, תשאלי את עצמך‬ ‫מה לעזאזל דויל עשה כאן מלכתחילה?‬
‫למה לעבוד בתור גנן מחורבן‬
‫אם הוא מתכנן לגנוב הון ביהלומים?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫בבית של איזה זקן, מנכש עשבים,‬
‫זה המקום האחרון שמישהו יבוא לחפש אחריו.‬
‫תחשבי על זה.‬ ‫למה הוא לא פדה את הצ'קים?‬
‫הוא לא רצה להשאיר עקבות.‬
‫ככה הוא משחק אותה בגדול.‬
‫אף אחד לא יודע על המקום הזה‬ ‫והוא יכול להסתתר כאן‬
‫כל עוד הוא צריך.‬
‫אם כי אני בטוח שלחטוף כדור ולמות שם,‬
‫זה לא היה חלק מהתוכנית.‬ ‫-זה לא משנה כלום.‬
‫אסור לנו להחזיק ביהלומים הלאה.‬
‫טוב, ומה עם הכסף?‬
‫מה נעשה בקשר לזה?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אם נעשה את זה,‬ ‫המשטרה תבדוק אותנו בשבע עיניים,‬
‫אז איך זה ייראה?‬
‫לקחנו את הכסף מכאן והחבאנו אותו בבנק.‬
‫מה הם יחשבו?‬
‫נסביר להם.‬
‫תגיד להם שזה הכסף של לנרד,‬ ‫שזו הייתה רשת ביטחון.‬
‫בסדר, ומה אז?‬
‫שמעת מה העו"ד אמרה.‬ ‫ גם אם הם יאמינו לנו,‬
‫גם אם לא נגיע לכלא, עדיין‬ ‫אנחנו עלולים לאבד את המקום הזה.‬
‫אנחנו לא צריכים את הבית, אדם!‬
‫לא צריכים שום דבר מזה.‬
‫טוב? כל עוד יש לנו זה את זה,‬
‫נסתדר.‬
‫בסדר?‬
‫נמאס לי מ"בסדר".‬
‫זה כבר לא מספיק.‬
‫אמרתי לך. אני לא חוזר למצבנו הקודם.‬
‫ומה עם האיש הזה בחוץ? מה נעשה בקשר לזה?‬
‫להעמיד פנים שזה לא קרה?‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫איך? איך תעשה את זה?‬
‫הבית הזה‬
‫שייך לנו עכשיו.‬
‫טוב, זה העתיד שלנו.‬
‫לא אתן לאף אחד לגזול את זה מאיתנו.‬
‫תראי, הכול יהיה בסדר.‬
‫אני אטפל בזה בשבילך.‬
‫- אית'ן דויל -‬
‫מה אתה עושה?‬
‫יש מישהו בבית.‬
‫מאיפה השגת את זה?‬
‫אדם.‬
‫לא.‬ ‫-אל תזוזי.‬
‫צריך להתקשר למוקד החירום.‬
‫עצור, נבלה!‬
‫אלוהים.‬
‫קלוורן.‬
‫איך את מתמודדת, קייטי?‬
‫הבלשית צ'סלר.‬
‫איזה דבר.‬
‫זו הייתה תאונה.‬
‫כן, זה מה שהם אומרים.‬
‫בכל אופן, לפי החוק זו הגנה עצמית, אז...‬
‫ובכל זאת אני שואלת את עצמי.‬
‫מה עבר לו בראש?‬
‫למה שיעשה דבר כזה?‬
‫ככה להיכנס לבית?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫משהו גרם לו לעשות את זה.‬
‫אני יודעת שלא עשית כלום.‬
‫מה?‬
‫הכול היה בסדר עד שאדם התחיל לעבוד כאן.‬
‫אז את יכולה לספר לי כל מה שקורה.‬
‫אני יודעת שלא עשית כלום.‬
‫אין לי מושג על מה את מדברת.‬
‫ידוע לי על בעיותיכם הכספיות.‬
‫ידוע לי מה זה עושה לאנשים.‬
‫אני יודעת על הצ'ק השמן שהפקדת ממר ולסלי.‬
‫את לא מבינה.‬
‫טוב, אל תגידי כלום, קייטי. רק...‬
‫רק תקשיבי לי רגע.‬
‫כי...‬
‫ייתכן ש...‬
‫זו הייתה הלוואה,‬ ‫או אולי מתנה, מי יכול לומר?‬
‫אבל אני רוצה שתשימי את עצמך בנעליי.‬
‫התמונה המלאה.‬
‫איך פתאום הכול פשוט נופל לזרועותייך.‬
‫אמרתי לך...‬ ‫-כלומר, הנה אני,‬
‫הפתולוג אומר לי שהזקן מת בשנתו.‬
‫את אומרת לי מה הייתה משאלתו האחרונה‬ ‫ואני אומרת, בטח, למה לא?‬
‫אבל רק אחרי שגופתו נשרפה‬
‫את מוצאת צוואה.‬
‫לא מצאתי אותה, לא ידעתי על קיומה.‬ ‫-ואין לי אפילו גופה.‬
‫אני לא יכולה אפילו‬ ‫להוכיח שהוא לא מת מוות טבעי.‬
‫אני חייבת לומר,‬ ‫זה מתחיל להדיר שינה מעיניי.‬
‫לעולם לא הייתי פוגעת בלנרד.‬
‫אני לא מדברת עלייך.‬
‫מה?‬
‫האם אדם הזכיר אי פעם‬ ‫מישהו בשם גסקין, ריי גסקין?‬
‫אני מכירה את השם.‬ ‫-כי הוא ניסה לשדוד את הדיינר אותו לילה,‬
‫והוא עבד גם כשרת באוניברסיטה‬
‫בזמן שאדם למד שם.‬
‫לא, זה לא... לא.‬ ‫-בסדר.‬
‫זה בית ספר גדול. אולי הם מעולם לא נפגשו.‬
‫אבל במוקדם או במאוחר,‬
‫אדם יעשה טעות.‬
‫זה רק עניין של זמן.‬
‫אל תניחי לו לגרור אותך איתו.‬
‫תפני אליי.‬
‫מותק.‬
‫הם רוצים לדבר איתך.‬
‫איזה דבר.‬
‫קייטי!‬ ‫-היי.‬
‫שמעתי מה קרה. את בסדר?‬ ‫ניסיתי להתקשר אלייך.‬
‫המספר שלי השתנה.‬
‫אני צריכה לדבר איתך.‬
‫כן. בואי למעלה.‬ ‫-בסדר.‬
‫והבלשית צ'סלר הזו, את מאמינה לה?‬
‫האם ייתכן שלאדם יש קשר כלשהו‬ ‫למה שקרה בדיינר באותו לילה?‬
‫אני לא יודעת למה להאמין.‬
‫האם לאדם היו בעיות עם מר ולסלי?‬
‫כלשהן?‬ ‫-לא.‬
‫לא, כלום.‬
‫אם המשטרה חושדת שאדם היה קשור למותו,‬
‫הם ינסו למצוא מניע.‬
‫הם ינסו לטעון שהוא זירז תהליכים.‬
‫הוא שנא להיות עני.‬
‫טוב, תקשיבי לי.‬
‫אם צ'סלר חושבת שיש לה קייס,‬ ‫היא לא תבזבז זמן.‬
‫היא תנסה להשיג צו חיפוש‬ ‫ולסרוק את הבית מייד.‬
‫היא מסוגלת?‬
‫את צריכה לשאול את עצמך‬ ‫אם היא תמצא משהו.‬
‫את צריכה להבטיח לי.‬
‫תבטיחי לי‬
‫שתעזרי גם לאדם.‬
‫זה נעלם.‬
‫מה?!‬
‫הכסף.‬
‫אדם בטח לקח אותו.‬
‫זה מה שמצאתם? מזומן?‬
‫כן...‬
‫כמעט 100,000 דולר.‬
‫בעליית הגג.‬
‫חשבנו שהוא נגנב בהתחלה, אבל...‬
‫מה שינה את דעתכם?‬
‫היהלומים.‬
‫אז מצאתם יהלומים בבית?‬
‫בחלל המגורים מעל המוסך.‬
‫האם היהלומים אצל אדם?‬
‫כן.‬
‫עלייך לעצור אותו.‬
‫מה?! למה?‬
‫ידוע לו שאת חושדת, לכן לקח את הכסף.‬ ‫הוא יעלם ויזרוק אותך לשוטרים.‬
‫לא, אדם לעולם לא יעשה דבר כזה.‬
‫את בטוחה?‬
‫את צריכה למצוא אותו ולהחזיר‬ ‫אותו הביתה ואז להתקשר אליי.‬
‫את לא באה איתי?‬ ‫-עליי לעכב את בלשית צ'סלר.‬
‫אני לא רוצה שהיא תגיש צו חיפוש‬ ‫עד שנדע שאדם בבית.‬
‫הבלשית צ'סלר.‬ ‫-הבלש ג'ונסון.‬
‫מה יש לנו כאן?‬
‫משאית הזבל עשתה פה סיבוב הבוקר.‬
‫כמה זמן הוא היה פה?‬ ‫-המז"פ עדיין בודק.‬
‫היכו אותו כאן.‬
‫לעזאזל.‬
‫למה התקשרת אליי?‬
‫היה תיק גב ליד הקרבן.‬
‫בתוכו מצאנו קבלת כביסה ישנה.‬
‫היא די דהויה, אבל...‬
‫הכתובת תואמת שם מאחד התיקים שלך.‬
‫מה השם?‬
‫לנרד ולסלי.‬
‫נו כבר, אדם, תענה.‬
‫איפה היית?‬ ‫-אדם!‬
‫אני ער חצי לילה, מדבר עם שוטרים.‬
‫מתעורר בבוקר ואת כבר לא פה.‬
‫בלי פתק. לא ענית לטלפון כל היום.‬
‫איפה היית, קייטי?‬ ‫-בבנק.‬
‫על זה אני צריך לדבר איתך, בין השאר.‬
‫למה לקחת את הכסף?‬ ‫-כי אנחנו בצרות צרורות.‬
‫ביררתי על סוכן הנדל"ן הזה, היידן.‬
‫כלומר, מה הקטע של הבחור?‬
‫למה הוא כה להוט‬ ‫למכור דווקא את הבית הזה?‬
‫נחשי מה?‬
‫אין שום מיקי היידן בעל רישיון נדל"ן.‬
‫מה?‬ ‫-מתברר שהוא בדיוק השתחרר מהכלא.‬
‫ישב כמה שנים על שוד תכשיטים.‬
‫תכשיטים?‬ ‫-אחת החנויות בעיר. אפילו לא השתמש באקדח.‬
‫הוא פשוט שכנע בדיבורים את המאבטח בכניסה,‬
‫חמק מעיניו של השומר החמוש,‬
‫שבר זכוכית ולקח מכל הבא ליד, כמו פעם.‬
‫שישים שניות והוא בחוץ עם שלושה מיליון דולר‬ ‫ביהלומים מלוטשים שמעולם לא נמצאו.‬
‫לכן הוא בא הנה.‬ ‫-חכי, זה הולך ומשתפר.‬
‫השוטרים חושבים שהיה לו שותף שהם לא איתרו.‬
‫רוצה לנחש ניחוש פורע?‬
‫הבחור השני נורה בזמן הפריצה ובורח.‬
‫דויל ברח עם היהלומים.‬
‫ו…‬
‫רק עוד אדם אחד יכול היה לדעת על זה.‬
‫זה שירה בו.‬
‫היידן.‬
‫החלאה לא טרח להשתמש בשם בדוי.‬ ‫מה הוא חשב לעצמו? שלא נצליח לעלות על זה?‬
‫חייבים להתקשר למשטרה.‬
‫לא, הדבר היחיד‬ ‫שאנחנו צריכים לעשות זה לעוף מפה.‬
‫יש לנו הרבה כסף לנסיעה, אז...‬
‫את יכולה לארוז כמה דברים מהר?‬
‫אני הולך להתנקות.‬
‫לא התכוונת לעזוב אותי.‬
‫מה? לא, למה שאעזוב אותך?‬
‫לך תחליף בגדים.‬
‫היי, ג'וליה.‬
‫זאת קייטי.‬
‫כן, הוא כאן, אבל..‬
‫תקשיבי, זה לא הוא.‬
‫איפה הם?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫תקראי לו.‬
‫אדם?‬
‫אדם!‬
‫אני פה, מותק.‬
‫שחרר אותה.‬
‫אני רק רוצה את היהלומים.‬
‫אמרתי תניח לה.‬
‫חיכיתי לזה הרבה זמן.‬
‫אז מה דעתך להגיד לי איפה הם?‬
‫במקום שלעולם לא תמצא.‬
‫אתה מתכוון לירות בי, ילד?‬
‫נכון.‬
‫כי אם אתן לך את היהלומים, תירה בשנינו.‬
‫אבל העניין הוא כזה.‬
‫גם אם תפגע בי משם…‬
‫האקדח שלי יופעל ויפוצץ בה חור‬ ‫בגודל של הראש שלך.‬
‫ולא נרצה שזה יקרה, נכון?‬
‫אז בוא נדבר על זה.‬
‫אדם!‬
‫בן זונה.‬
‫אדם!‬
‫לא!‬
‫אדם!‬
‫מותק...‬
‫אדם!‬
‫מותק!‬
‫בבקשה.‬
‫אדם.‬
‫בגינה.‬
‫תישאר איתי, מותק.‬
‫קייטי.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫בואי, קייטי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫הנה, שבי.‬
‫היי.‬
‫קייטי, תקשיבי.‬
‫אנחנו צריכים לחפש את היהלומים‬ ‫לפני שהמשטרה תגיע.‬
‫את מבינה?‬
‫זו הדרך היחידה להסביר מה שקרה‬ ‫בלי להפליל אותך.‬
‫אדם לעולם לא היה פוגע בלנרד.‬ ‫-קייטי, היהלומים.‬
‫איך יכולתי לחשוב ככה?‬
‫זה היה היידן.‬
‫היידן...‬
‫הרג אותו עם מנת יתר.‬
‫הוא קרא את היומן שניהלתי‬ ‫על התרופות של לנרד.‬
‫מצאתי את בקבוק הגלולות הריק.‬
‫מנין לך שזה היה היידן?‬
‫לנרד כל הזמן אמר לי שהוא שומע מישהו בבית,‬
‫אבל אני מעולם לא... אני...‬
‫זה היה היידן.‬
‫שחיפש את היהלומים.‬
‫הוא לא מצא אותם.‬ ‫-אבל את מצאת?‬
‫אני לא מבינה.‬
‫למה היידן ירה בדויל?‬
‫למה היהלומים לא היו אצלו?‬
‫כי הוא לא היה חכם כמו שרצה שתחשבי.‬
‫כלומר, כמה חכם צריך להיות‬ ‫כדי להחליט לגנוב מהשותף שלך,‬
‫לירות בו בזמן שהשוטרים מגיעים,‬
‫והא עדיין מצליח לחמוק‬ ‫עם יהלומים בשווי 3 מיליון דולר?‬
‫בינתיים עוצרים אותך ואתה מבלה שנתיים בכלא.‬
‫אף פעם לא אמרתי לך מה שווי היהלומים.‬
‫אופס.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-טוב, בסדר, שילמתי את חובי לחברה.‬
‫שירתי עשר שנים כסנגור ציבורי.‬ ‫איך לדעתך קיבלתי את התיק של היידן?‬
‫ידעתי שהוא אידיוט.‬
‫אבל האמנתי לסיפור.‬
‫והיה בינינו הסכם, הבנה,‬ ‫וכמובן, הוא הרס הכול.‬
‫הצלחתי להפחית את עונשו לשנתיים.‬ ‫שחזרתי את צעדיו של דויל עד שעבד אצל לנרד.‬
‫אבל הדבר היחיד שלא הצלחתי לפצח‬
‫זה איפה הוא נמצא.‬
‫מתברר שדויל מת.‬
‫את עזרת להרוג את לנרד?‬
‫לא, לא היה לי שום קשר לזה, כן?‬
‫זה היה היידן.‬ ‫הוא איבד סבלנות ורצה לזרז עניינים,‬
‫אבל הייתי צריכה לתמרן במהירות‬ ‫כדי לחפות עליו.‬
‫הצוואה.‬
‫היא לא אמיתית, נכון?‬ ‫-היא אמיתית מספיק.‬
‫כשאין מי שיטען נגדה, מה זה משנה?‬
‫אני בטוחה שלנרד היה מוריש לך את הבית‬ ‫לו היה בחיים, אבל זה לא קשור לעניין.‬
‫כרגע, אני צריכה שתגידי לי איפה היהלומים.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫קייטי.‬
‫אדם החביא אותם.‬
‫אני באמת לא יודעת איפה הם.‬
‫אבל לא הייתי אומרת לו ידעתי.‬
‫את יודעת, זה מה שממש אהבתי בך.‬
‫זה לא קשור אצלך לכסף.‬
‫אבל אני בטוחה שהם יצוצו.‬
‫ככה זה עם דברים כאלה.‬
‫קייטי?‬ ‫-בלשית!‬
‫אני ג'וליה ביירון-קים.‬
‫אני העו"ד של גברת פרנקלין.‬
‫ובכן, גברת ביירון-קים,‬
‫התקדמי נא כך שאוכל לראות את שתי ידייך.‬
‫תני לי דקה בבקשה להסביר בשם הלקוחה שלי.‬
‫הראי לי את ידייך. מייד!‬
‫בסדר.‬
‫בלשית, אם רק תקשיבי...‬ ‫-זהירות!‬
‫התרחקי.‬
‫את בסדר?‬
‫את בסדר, חמודה. את בסדר.‬
‫בואי.‬
‫קדימה. בואי נלך מכאן, קדימה.‬
‫זו הבלשית צ'סלר.‬
‫מבקשת תגבורת ואמבולנס‬
‫לרחוב קווינס 127.‬
‫- כעבור ארבעה חודשים -‬
‫קייטי.‬
‫היי.‬ ‫-הבלשית.‬
‫סליחה, ניסיתי לדפוק בדלת.‬
‫מצטערת, אני...‬
‫ריחפתי לי מיליון ק"מ מפה.‬
‫ארז צעיר.‬
‫מיקום טוב.‬
‫הרבה שמש.‬ ‫-כן, גם אני חושבת.‬
‫טוב לראות אותך.‬ ‫-גם אותך.‬
‫את נראית נפלא.‬
‫תודה.‬
‫כן, אנחנו…‬
‫אנחנו בסדר.‬
‫טוב, רק באתי להודיע לך‬ ‫שהתיק נסגר באופן רשמי.‬
‫מיקי היידן וג'וליה ביירון-קים‬ ‫הם החשודים היחידים.‬
‫אז התינוקת שלך לא תגדל ותגלה יום אחד‬
‫שלאביה היה עבר פלילי.‬
‫תודה, בלשית.‬
‫סרקנו את המקום הזה המון פעמים,‬
‫לאורך ולרוחב‬
‫וזו עדיין תעלומה.‬
‫הוא לא אמר לי.‬
‫אני באמת לא יודעת‬ ‫איפה אדם החביא את היהלומים.‬
‫חבל. הלוואי שידעתי.‬
‫שמרי על עצמך, קייטי.‬
‫גם את.‬
‫תרגום כתוביות: מיכל קושניר‬