Downloaded from YTS.MX
Dámy a pánové, ten nejlepší ze všech,
Dave Chappelle.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Večer předtím, než Dave Chappelle obdrží ocenění Marka Twaina.
Díky.
Díky moc.
Posaďte se, uvolněte se.
Zítřek bude opravdu významným dnem pro komedii.
Jsem velmi překvapený, že tuhle cenu dostávám takhle mladý,
ale slibuji, že si ji zasloužím.
Lidi, nemáte ponětí, jaká tahle práce vlastně je.
Vyrostl jsem na sledování těch nejlepších řečníků hovadin, jaké svět kdy viděl.
Ke každému názoru v téhle zemi
existuje komik,
který vám váš názor zkazí.
Ale proboha, já nechci žít v zemi s křehkým duchem.
Chci žít mezi vojáky.
Další den udělí Kennedyho centrum Davu Chappellovi nejvyšší ocenění za komedii.
Cena Marka Twaina Dave Chappelle
Jak to, že tu cenu dostáváte takhle zamlada?
No, trvalo mi to 32 let, člověče.
- Takže tak. - Dave, jen...
- Dave... - Mějte se.
Divoši!
Nepamatuji si, jak to pokračuje.
Ahoj, ahoj.
Málokdy se stává, že se takhle potkáte se všemi,
a všechno je v pořádku.
Toho si nesmírně vážím.
Seš vůbec nervózní?
Že dostanu cenu? Ne.
Budu kolem sebe dnes večer mít ty nejvíc umělecky nadané,
a publikum, které umění oceňuje
víc než většina, tady v Kennedyho centru.
Z toho nejsem pod tlakem, to ne.
Tolik lidí si tyhle chvíle zaslouží.
Je mi ctí vás poznat. Díky.
- Seš borec, Dave. - Díky, kámo.
Ale tak málo lidí je zažije.
ODPOČÍVÁRNA
Jakýkoliv důvod, abychom mohli být spolu, mi stačí.
Neměl bych nosit zlaté zuby?
Vážené publikum,
dnes jsme se tu sešli, abychom udělili
životní cenu Marka Twaina
a oslavili muže, který je legenda.
Vzrušující slovo, „legenda“.
Znamená, že si vás budou pamatovat navždy, a to je sakra dlouho.
Ale já vám říkám,
že dnešní večer není jen oslava toho, co tato legenda už dokázala.
Je to oslava toho, co stále dělá.
A kvůli Davovi je potřeba říct, že to nejlepší teprve přijde.
Nyní, chlapci a děvčata...
dámy a pánové...
nesmrtelnými slovy Marka Twaina:
„Pojďme řádit!“
Přímo z Davovy almy mater,
kapela z umělecké akademie Duka Ellingtona!
To je kapela z Duka Ellingtona?
Ano, to jsou oni.
A nyní,
dvacátý druhý příjemce
ocenění Marka Twaina za americký humor...
Dave Chappelle!
Nazdar všichni!
Nazdar! Jmenuji se Tiffany Haddishová.
Teď byste měli začít tleskat a šílet.
Já počkám.
Dave, chápu, proč tohle nosíš.
Je to tak pohodlný.
- Já vím. - Podívejte.
Podívejte se kolem sebe, lidi.
Podívejte se na všechny, kdo dnes přišli slavit.
Ano!
Komici, herci a hudebníci
jsou tady kvůli jedinému muži.
Jsme tady, protože Dave spojuje lidi tak,
jak možná nikdo jiný na světě nedokáže.
Dava jsem potkala před 20 lety
a od té doby jsme přátelé.
Dave, vždy jsi byl můj mentor, můj velký brácha.
A pokaždé, když vkročím na pódium,
pokaždé myslím na tebe, protože chci,
abys na mě byl pyšný, protože jsi nejlepší, chápeš? Nejlepší.
Na Davovi mám nejradši jeho spontánnost.
Moje oblíbená historka s Davem se stala na Vánoce.
Jeden rok, potom, co jsem nakrmila bezdomovce v Laugh Factory
To dělám každý rok, protože nikdy nezapomenu, kdo jsem byla.
Ne z Laugh Factory. Bez domova.
Dave mi volal,
ať přijdu na drink.
A když jsem dorazila,
vidím ho tam s Marlonem Wayansem,
a říkám:
„Co tady vy tatíkové děláte na Vánoce?
Neměli byste být s dětmi?“
A Dave povídá:
„Co jsi zač, Skruž? Ženská, nalej si.“
A tak jsme se bavili a smáli asi do jedné do rána.
A Dave pak na to: „Nepůjdeme na bowling?“
A my na to:
„Žádná bowlingová herna nebude mít takhle pozdě na Vánoce otevřeno.
Jako, o čem to mluvíš?“
A on se začal smát a říká: „Víš, že jsem Dave Chappelle?“
Někomu zavolal
a nasedli jsme do jeho SUV
a vyjeli na takový kopec
a zastavili u obrovské brány.
Myslím fakt obrovské.
Říkám: „To budeme hrát bowling v Jurském parku?“
Vystoupíme z auta,
dojdeme ke dveřím
a hádejte, kdo otevřel? Hádejte kdo?
Povídám, hádejte, lidi. Hádejte.
Eddie Murphy otevřel dveře!
Chápete to? Eddie Murphy, lidi!
Byli jsme u Eddieho Murphyho!
A já na to...
A Dave na to: „Klid.
Zklidni hormon, nebo nás vyhodí.“
A já na to: „Panebože, nemůžu tomu uvěřit!
Axel Foley má bowlingovou hernu!“
Museli jsme si povídat a smát se a vykládat si několik hodin.
A takovej je Dave člověk. Je spontánní.
A je kouzelný, a příšerně hraje bowling.
- Jsem Paul Pelosi. - Tiffany Haddishová.
- Těší mě. - My víme.
Má žena, Nancy.
- Zdravím, Nancy. - Zdravím!
- Byla jsi skvělá, bylo to skvělé. - Děkuji moc.
Hýbali jsme se s tebou, zlato.
- Poprvé jsem vystupoval v tomhle klubu. - Cože?
To bylo v roce 1992.
- Čas letí, chlape. - Jo.
Čas není žádná sranda.
Dave a jeho přátelé se vrací ke kořenům...
Dobrý večer, dámy a pánové,
vítejte v D.C. Improv!
během spontánního večerního setkání.
Tady se nekouří, čuráku.
Čau, kámo. Víš, jak to je.
Je to Davův večer,
je to Davův víkend.
Tak jo.
Dave, jsi borec. Vytáhl jsi všechny.
Dave Chappelle. Dostal ocenění Marka Twaina.
Zatleskejte mu.
Ocenění Marka Twaina.
Na tom si pěkné vydělá.
Protože víš, že pořádně vyděláváš, když dostaneš cenu Marka Twaina.
A já ani pořádně nevím, co je ten Mark Twain zač.
DAVE CHAPPELLE
Ani nemůžu vyslovit,
jaké to je dočkat se takové pocty
přímo ve městě, kde jsem začínal.
Ve skutečnosti...
Jeden malý fakt.
Na první show v téhle místnosti
jsem byl první komik na pódiu.
Já, týpek jménem Brian Regan
a jakási buzerantka Ellen DeGeneres.
Tenkrát jsme nevěděli, že je na holky.
Všichni jsme se snažili zasunout.
Omlouvám se.
Myslel jsem, že jsme v komediálním klubu.
Dámy a pánové,
tohle je možná poslední bezpečné místo v Americe,
kde můžete říct, co chcete říct,
a smát se tomu, čemu se chcete smát.
Tohle je posvátná půda.
Živá komedie je pro mě ta nejúžasnější věc na světě.
Stojíte tam jako gladiátor.
A to je možná jediný moment, kdy se cítím být sám sebou.
V 19 letech je nejmladším komikem v historii Star Search.
Z Washingtonu přichází Dave...
VYZYVATEL DAVE CHAPPELLE
Nazdar!
Nevím, jestli to Ed říkal.
Nedávno jsem byl na Black Entertainment Television.
Mám dojem, že většina z vás to neviděla.
Nevím proč.
Myslel jsem si, že všichni běloši...
jsou šťastní.
Jen za to, že jsou bílí.
Myslel jsem, že všichni dřepíte kolem: „Jo, na jedničku, jsem bílej!“
Je to super.
Taxi!
Jen to zkouším.
Byl jsem na své staré střední škole a rovnou těm děckám říkám:
„Jestli se chcete z tohohle ghetta vážně dostat,
musíte se soustředit.
Musíte přestat vinit bělochy za svoje problémy,
a musíte se naučit...
rapovat, hrát basket nebo něco, nigga, seš v pasti!
Seš v pasti.
Buď tak, nebo prodávat kokain. Takový máš možnosti.
To je jediný způsob, jak to kdy fungovalo.
Měl bys tyhle bílý lidi začít bavit. Začít tancovat.
Když jsem vyrůstal, díval jsem se na jednu pohádku.
Jmenovala se Starostliví medvídci.
Byli to medvídci, co byli jako lidi.
A všichni kurva jen chodili kolem a byli starostliví.
Starali se o sebe navzájem
a o všechno kolem.
A když šlo do tuhýho,
odhodlali se.
A šéf řekl: „Pojďte, kluci, je čas na
starostlivý pohled.“
Pamatujete si to?
A ti medvídci se chytili za ruce
a zírali na problém,
a nedělám si vůbec prdel,
skutečná láska jim vystřelila z hrudníků.
Až vyrosteme,
chceme být jako ti medvídci.
A pak se nám zlomí srdce.
Protože zjistíme, že život nás to udělat nenechá.
A že není možné
vystřelit z hrudníku lásku.
Nicméně...
Už jsem někdy lásku vystřelil na něčí hrudník.
Listopad 2003.
Byl jsem čerstvý student na Newyorské univerzitě
a stand-up jsem dělal zhruba dva roky.
Volá mi máma a říká:
„Azizi, přijedeš domů na Díkůvzdání?“
A já říkám: „Mami, víš, jak jsem si dal stranou ty peníze, abych mohl přijet?
Změna plánu.
Dave Chappelle bude vystupovat v San Franciscu
v klubu Punch Line a já to musím vidět.“
A ona na to: „Kdo je Dave Chappelle?“
Říkám, „Možná ten nejlepší komik na živu.“
Ona na to: „To je ten týpek co říká ‚Jsem Rick James, čubko‘?“
Já říkám, že ano.
Ona na to: „Ten je k popukání. Užij si to.“
A já na ta představení šel.
Viděl jsem je všechny, bylo to asi šest představení v klubu Punch Line.
A to byla ta klasická Davova představení
kdy měl, víte jak, vážně dlouhé sety,
které trvaly třeba do čtyř nebo do pěti do rána,
a byly k popukání,
a byly k zamyšlení,
a byly úžasné.
A od té doby
jsme se s Davem přátelili.
Vystupovali jsme společně.
Kromě neuvěřitelného umělce
je Dave i neuvěřitelný člověk.
Pamatuji si chvilku z jedné párty.
Někdo se ho přišel zeptat na fotku.
On na to: „Hele,
Nejsme tady od toho...
abychom se fotili.
Jsme tady, abychom vytvářeli vzpomínky.
A to je moc hezky řečeno.
A takhle Dave žije svůj život.
Ke každé chvilce přistupuje, jako by měla potenciál
stát se úchvatnou vzpomínkou.
Chápete? Dřív v tomhle roce jsme s Davem
vystupovali v Austinu v Texasu.
Dokončili jsme představení, byli jsme spolu v odpočívárně
a Dave říká: „Jaký večer chceš dneska zažít, Azizi?“
Já na to: „Víš co, asi na to dneska půjdu zlehka.
Včera jsme tomu dali. Zítra vystupujeme.“
A on na to: „No, nechceš vyzkoušet tyhle halucinogenní houbičky?
Prej jsou úžasný.“
Promiňte, rodinko.
Říkám: „To nevím, Dave.
Možná na to půjdu zlehka
a odpočinu si na zítra.“
On říká, „Azizi, nikdo to ještě neví,
ale zítra se oznámí, že jsem výherce
ocenění Marka Twaina za americký humor.
A povídá:
„Co budeš za 20 let povídat dětem, Azizi?
Řekneš jim, že jsi byl u toho, když Dave Chappelle zjistil,
že získal cenu Marka Twaina a dali jste si spolu houbičky
a zažili nejlepší večer v životě?
Nebo jim řekneš, že ses dobře vyspal?“
Já na to: „Dave, máš pravdu.
Pojďme si dát ty houby.
Na Twaina!“
Tohle je zatracenej fakt.
Kdyby mohli psi mluvit, ti zanedbaní,
zněli by jako Dave Chappelle.
Něco jako...
Kdybyste ho nechali moc dlouho na dvorku,
stěžoval by si. Jakože:
„Doprdele, synku. Někdo by se sem měl zastavit.
Nikdo mě nekrmí!“
Jo, to sako je úplně nové.
- Hej! - Nazdar, Rone.
Vypadáš, jako bys zrovna byl někde mlátit čuráky.
Poprvé, co mě kdo přivedl na pódium,
to byl týpek jménem JT Newton.
Ani nevím, je JT naživu?
Jako vážně?
- Žije na Long Islandu. - To jsou dobré zprávy.
Už jste si někdy mysleli, že týpek umřel, ale on jen žije na Long Islandu?
Šel jsem do komediálního klubu se svým nejlepším kamarádem.
Přátelíme se dodnes.
Přišli jsme brzo, bylo pět odpoledne.
Pokud jste tenkrát chtěli být komik, museli jste prostě jen přijít dost brzo,
abyste se napsali na seznam.
Bylo tam 20 míst.
Přišel jsem hned po škole.
Vybral jsem si číslo sedm.
Můj tehdejší nejlepší kamarád si vybral pětku.
Nevyšlo to.
Nedostal se.
JT mě uvedl.
Řekl: „Lidi, každý musí někde začít a dnes večer
tento mladík začíná tady.“
Pamatuji si to jako včera.
Řekl: „Možná jste svědky zrození hvězdy.
Prosím přivítejte Dava Chapela.
Byl jsem tam sám, ale jak šel čas,
moje matka, která je tu dnes s námi,
a její matka, která už mezi námi není,
se ukázaly taky.
Prosil jsem vás, ať nechodíte.
Moc jsem je prosil, ať nechodí.
Řekl jsem si: „Musím se k tomu postavit čelem, jinak to nejde.“
Tak jsem šel za svou babičkou a říkám: „Podívej, babi, podívej.
Dneska večer řeknu pár věcí, které...
jsi mě nikdy neslyšela říct.“
Mami, tohle se ti bude líbit.
Pamatuješ si, co mi tvoje máma řekla?
Řekla: „Už jsem slyšela horší“.
Ne. Řekla:
„Zlato, běž sakra do toho.“
A bylo to.
Asi se ti, mami, snažím říct, že nejenom děkuji,
ale že jsem ti to říkal.
Jo, Dave.
Máme tě rádi, brácho.
Ano.
- Co vy na to? No tak.
Dave, seš nejlepší, zlato.
Máme tě rádi, chlape.
Nejlepší, brácho.
Boží bytost.
Dámy a pánové,
nenapodobitelný John Legend.
- Oukej. - Děkuji.
Dobrý večer!
Nejenže jsem Davův velký fanoušek,
ale taky jsem vyrostl ve Springfieldu v Ohiu, asi... Opravdu.
Asi 15 minut daleko od místa, kde Dave žije teď
a kde strávil velkou část svého dětství.
Vím, že jsme v D.C.
a že tady taky strávil hodně času,
ale Dave je z Ohia, jasně?
Máme na něj nárok.
Většina významných,
význačných jmen z Ohia se proslaví až potom, co Ohio opustí.
Dalo by se i říct, že aby se proslavili, musí Ohio opustit.
Ale zcela nečekaně,
Dave pořád ještě žije v Kaštanovém státě.
Pořád ještě žije
v takovém městě, že se lidé podivují:
„Proč Dave Chappelle žije zrovna tady?“
Žije v takzvané ‚zapomenuté Americe‘.
Ale Dave na ni nikdy nezapomněl.
Přivedl do Ohia svět.
Jeho každoroční jamování
na místní farmě je legendární.
Přivedl mnohé ze světových největších talentů,
aby zde opěvovali život.
A nedávno, po hromadné střelbě v Daytonu,
aby po tragédii přinesli útěchu.
Samozřejmě,
Nejikoničtější a nezapomenutelné jamování v historii
proběhlo v roce 2005.
Vzal skupinu ze svého rodného města v Ohiu, včetně studentů
z místní historicky černošské univerzity, Central State,
autobusem do Brooklynu.
Ano!
A když přijeli do Brooklynu,
Dave vytvořil úchvatný popkulturní moment.
Svedl dohromady ty nejvýznačnější
hiphopové a neosoulové umělce na světě
a vytvořil epický koncert, kde se mísil Davův humor
a jeho bezvadný hudební vkus.
Komici a hudebníci byli takhle.
Každý komik chce být hudebník.
Každý hudebník
si myslí, že je vtipný.
Máma má tři cecky. Jeden na mléko, druhý na vodu
a třetí mimo provoz. Práskněte do toho!
Chápete, ani to není tak vtipné. Ale to prásknutí...
Tomu prostě dodá šťávu.
Nikdo nemá tři cecky. To je k smíchu.
Ještě než jsem poznal všechny ty lidi, co přijedou na koncert,
byl jsem jejich fanoušek.
Takže moct s nimi pracovat
v tomhle prostředí je splněný sen.
Takový koncert jsem vždycky chtěl zažít.
Otřásli jsme světem.
Otřásli jsme světem!
Jak se všichni máte?
Mé jméno je Q-Tip.
Jsem hrdý
kreativní ředitel hip-hopu,
tady v Kennedyho centru.
Chtěl bych si promluvit se svým bráchou, se svým přítelem.
Mluvím na tebe, brácho.
Mám tě rád.
Znám ho už od té doby, co poprvé začal.
A to bylo v roce 1992 nebo 1993,
přijel autobusem a povídá:
„Nazdar! Já jsem Dave Chappelle.“ A já na to: „Hej, ty seš Dave Chappelle!
Já vím, kdo seš. Viděl jsem Bláznivý příběh Robina Hooda.
Nejspíš jsem jediný rapper,
kdo tenkrát koukal na Mela Brookse.
Koupil jsem Davovi jeho první oblek, když šel do Lettermanovy show
- v roce 1995. - Panejo.
Nebo možná 1994.
- Vzal jsem ho s bratrancem do Barney's. - Wow.
Tenkrát ještě pořád nosil značku Cross Colors.
Uvolněte se. Nechci, abyste si mysleli, že jsem jen naštvanej černej týpek, lidi.
Já jsem naštvanej černej týpek, ale...
Víte, co myslím? Mám na to právo,
být naštvanej černej týpek. Pro mě to bylo jiný.
Nevím, jestli věříte na reinkarnaci nebo ne,
ale já jsem byl černej už čtyřikrát za sebou.
Potřebuju pauzu.
Prosím přivítejte na pódiu
spolutvůrce Chappelle's Show,
jedinečného Neala Brennana!
Ahoj, Dave.
Upřímně nevím, jak se tento večer vůbec stal.
Dave obvykle nemá v lásce formální události.
Obvykle se obléká jako umývač oken.
Můžu si jen představit, jak mu jeho žena Elaine říká:
„Zlato, co by se muselo stát, abys přestal kouřit aspoň na dvě hodiny?“
A Dave na to, ve víře, že se to nikdy nestane, říká:
„Museli by Jon Stewart, Sarah Silverman, Neal,
Q-Tip, Tiffany Haddish,
Warren Michaels, John Legend, Bradley Cooper,
a třeba ještě Morgan Freeman,
přiletět do D.C., aby vzdali čest mému talentu.“
Elaine povídá: „Super, tak 27. října.“
A Dave na to: „Sakra!“
Dave mi dal kariéru.
Potkali jsme se v roce 1992
v komediálním klubu v New Yorku.
Za ty roky jsme spolu napsali pár vtipů,
ale vždycky jsem doufal, že uděláme něco většího.
V roce 1997 mi Dave volá a říká:
„Hele... Kdyby se ti ozvali ze studia Universal,
řekni jim, že spolu píšeme film o trávě.“
Já na to: „Jaký film o trávě?“
A Dave říká: „O to se nestarej.“
Pak mi volá někdo z Universalu a ptá se:
„Píšete s Davem Chappellem film o trávě?“
A já na to: „Ano.“
A oni: „Kdy nám to můžete představit?“
A já: „Za 30 dní.“
Tak jsme měli měsíc na to, abychom to vyřešili,
a konečně, 29. den, volám Davovi a říkám:
„Kámo, musíme vymyslet ten film o trávě.“
A on na to „Jaký film o trávě?“
Den před koncem termínu vznikl první návrh Mazaných hochů.
Zabralo nám to celý den, asi 16 hodin.
A ta pozornost vůči detailům byla na obrazovce opravdu znát.
Nevím, jak vy, ale já se nemůžu ani hnout.
MAZANÍ HOŠI (1998)
Cítím se tady úplně zaseklej.
Přeskočíme do ledna 1998,
kdy Mazaní hoši vyšlí zároveň s filmy jako Dobrý Will Hunting,
Vrtěti psem,
Lepší už to nebude,
jo, a taky Titanik.
Jasně?
Byl to komerční propadák,
a popravdě, prostě to není moc dobré.
O pár let později, až se to všechno uklidnilo,
pracovně i osobně,
znovu jsme si s Davem volali,
protože to lidi tenkrát dělávali.
A on mi povídá: „Chlape,
měli bychom udělat televizní pořad, něco jako Playboy After Dark.“
Jestli si vzpomínáte, co byl Playboy After Dark,
měli byste si dát věci do pořádku, protože stojíte na pokraji smrti.
Pokud si to nepamatujete,
šlo o velmi uvolněný televizní pořad ze 70. let,
s Hughem Hefnerem, který je vydavatel časopisu
a trochu taky obchodník s bílým masem.
Představte si Jeffreyho Epsteina ve vlastní jeskyni.
No, dali jsme s Davem dohromady hrubý nástin toho,
z čeho se pak stala Chappelle's Show.
Představili jsme ji pár stanicím.
U HBO to nedopadlo dobře.
Jedna paní Davovi řekla, a to cituji:
„Proč potřebujeme vás, když máme Chrise Rocka?“
Víte, tenkrát mohl najednou existovat
jen jeden populární černý komik.
Na rozdíl ode dneška, kdy můžou být tři.
O pár minut později jsme show představili u Comedy Central
a klaplo to.
Vytvořili jsme pilotní díl Chappelle's Show.
Pak jsme mohli udělat celou sérii
a šlo to víc než dobře.
Až jako extrémně dobře.
Jako tak dobře, ‚že s tím musíte jít do Afriky‘ dobře.
Zprávy dne.
Jak všichni víme, Kongres nedávno schválil rozpočet ve výši třech trilionů dolarů
na náhrady Afroameričanům za otroctví.
Teď mám tolik cigaret, že mně i mé rodině
vydrží do konce života!
Jsem pracháč, krucinál!
Když jsme s tou show začínali,
věděl jsem, že Dave je nejvtipnější člověk, co jsem kdy poznal.
Ke konci show
jsem věděl, že je Dave jeden z nejvtipnějších lidí, co kdy žili.
Někdy jsme improvizovali u věcí,
o kterých jsme předem vůbec nemluvili,
možná nás předtím ani nenapadly.
Celé projevy Claytona Bigsbyho o dýchání bělošského vzduchu,
a Will a Grace, všechno improvizované.
Pokud se vám nelíbí Will a Grace,
neznamená to, že je s vámi něco špatně.
Znamená to, že je něco špatně s Willem.
Je homosexuál.
Přednášky Tyrona Biggumse pro děti o drogách s Mickey Mousem.
Uvařené z vody.
Ty!
Víš, jak chutné psí žrádlo? Tak víš?
Chutná stejně, jako je cítit!
Výtečně.
To, jak Rick James mluví o oslavě,
a do hajzlu s tvým gaučem.
Kup si jinej, bohatej čuráku!
Do hajzlu s tvým gaučem!
A co řeklo pět prstů obličeji?
Plesk!
Všechno to vymyslel.
Psaní a režírování s Davem bylo někdy tak jednoduché,
že jsem jen stál na place s otevřenou pusou, a...
Střih.
Na Chappelle's Show jsem měl nejradši,
že Dave mohl být kompletně sám sebou.
Vyjádřit svůj intelekt, zlost, morálku,
pošetilost, pokrytectví, smutek, jeho úžasný talent.
Chappelle's Show byla něco výjimečného.
Byl to plnohodnotný dokument
o lidské bytosti ve Spojených státech
a jejích surreálních zkušenostech, protože se narodila s černou pletí.
Takže, v podstatě...
Playboy After Dark.
Ta show byla taky osobní.
Vždycky jsem měl pocit, že mi Dave dává neúspěch Mazaných hochů za vinu.
No a jeden den točíme číslo,
kde Dave opouští svou show, protože s ním otěhotněla Oprah.
A...
Pracujeme na scénce,
kde rozhazuje věci v kancelářích a dostane se ke mě
a vysype mi odpadky na hlavu.
A tady mě napadlo, že mi dává Mazané hochy za vinu.
Jak mi sype odpadky na hlavu,
říká: „Tohle je za Mazané hochy.“
A jak vidíte,
bude vám tvrdit, že jsem tuhle repliku napsal já
a nechal ho to říct.
Ano, to nechal!
Což je jediný moment z celého tohoto večera,
kdy za Chappelle's Show dostanu jakékoliv zásluhy.
Já a Dave jsme oba z D.C.,
což znamená, že jsme na začátku kariéry
jezdili na vystoupení zatraceným vlakem.
Dave Chappelle je nejstarší mladý komik v celém zatraceném odvětví.
Je mi 44 zatraceně, jsem komik už 43 let!
Ten hajzl se narodil,
vykoukl ven:
„Ťuk ťuk, hajzle!“
S cigaretou v ruce, samozřejmě.
Show Dava Chappella.
Změnila mi život.
Jedna postava konkrétně, popelavý Larry.
Hodně lidí se mě pamatuje jako popelavého Larryho.
A když jsme to chystali, Dave se ptá:
„Donnelle, jak se budeš na roli popelavého Larryho připravovat?“
Já na to: „Osprchuju se, nigga,
a usuším. Budu ten nejpopelavější čurák v celém Hollywoodu.
Jsem z Washingtonu, D.C.,
z čokoládového města.
Pro nás je ‚nigga‘ vlastně zájmeno.
Máme hroší kůži.
Nestydíme se říkat vtipy.
Humor je ve skutečnosti způsob, jak přežíváme.
Jediný důvod, proč jsem na ulicích nikdy nedostal přes držku
je proto, že nigga věděli,
že jsem k popukání.
Bylo to těsně předtím, než jsem nastoupil na střední.
Ředitel se jmenoval Ralph Neal.
Ten nigga zrovna viděl Opři se o mě,
a všude s sebou nosil megafon, jako by to bylo o něm.
Zrovna jsem nastoupil do školy v Ohiu.
Byl jsem pryč tři roky. Během těch tří let
se objevil kokain.
Vrátil jsem se do Washingtonu.
Pamatujete si na kokain, co?
Pamatujete si, co to s městem udělalo.
Proto je zvláštní vidět tolik bílých,
jak běhají a tlačí kočárky a kde co.
Všechnu těžkou práci oddřeli nigga v D.C.
My jsme se postarali o tu těžkou stránku.
Tohle je černé město.
Říkají tomu čokoládové město, ale...
nemá to co dělat s čokoládou.
Týká se to černochů.
S Davem jsem se setkala tady ve Washingtonu, D.C.
Jo.
Bylo mi 19.
Jemu 17.
Vystupovali jsme v klubu Garvin's.
Pamatuji si, že jsme s Davem šli do McDonaldu
mezi vystoupeními a povídali si o komedii,
o jeho budoucnosti, plánech, co z něj bude, a já říkám:
„Přijeď do New Yorku.“
A potom, co dokončil střední,
vážně přijel.
Přijel do New Yorku
a pracovali jsme ve stejném klubu,
jménem Boston Comedy Club.
A...
No vážně.
Vím, že je to matoucí.
Byl to klub v New Yorku, ale jmenoval se Boston Comedy Club.
Hele, já ta jména nevymýšlím. Vymýšlí je smažky.
V New Yorku
si Dava okamžitě oblíbila
komunita stand-up komiků a já si vzpomínám,
jak dostal roli ve filmu Mela Brookse,
v Bláznivém příběhu Robina Hooda, a my jsme si všichni říkali:
„Dave je za vodou!“
BLÁZNIVÝ PŘÍBĚH ROBINA HOODA (1993)
- Kdo je borec? Kdo? - Běž!
Vrátil se zpátky z LA
a hned chtěl na pódiu povídat o svém výletě na západ
a jak se konečně dostal do Comptonu,
o kterém toho tolik slyšel.
A byl úplně...
šokovaný, že místní mají předzahrádky.
Celé to kouzlo Comptonu,
a lidi si jen tak sekali trávník.
Samozřejmě, že sekali.
Ale něco na tom drobném detailu bylo,
a to je přesně to, co Dave dělá.
Nechá se překvapovat tím, co se dozví,
a pak nás vezme s sebou,
když se na to dívá ze všech možných úhlů.
Z úhlů, které většina z nás ani nevidí.
Není divné, že si nemoc jen tak začne v roce 1980
a zabíjí jen černochy, teplouše a feťáky?
Není to krucinál úžasná náhoda,
že ta nemoc nesnáší všechny, koho nesnáší staří bílí lidi?
Buď je Bůh bílej,
nebo vláda ten hnus schovává do disko koulí.
Pořád nad něčím přemýšlí,
všechno zkoumá.
A dostane se...
přímo do vlastního světa.
Tak jsem pochopil, že jsem vážně ve špatné čtvrti.
Tohle se vidí jen v těch nejhorších.
Pamatujte si, jsou tři hodiny ráno.
Tři hodiny ráno.
Podívám se z okna...
A na rohu stojí zatracené děcko.
A ani nevypadalo, že se bojí. Jen tam prostě tak stojí...
Byl jsem z toho smutný. Opravdu.
Víte, chtěl jsem mu pomoct.
Ale říkám: „Ne, já ti taky nevěřím. Promiň“. Cvak.
Cvak.
Pamatuji si, jak jsme spolu byli ve Vancouveru
a Dave si přišel dát jointa.
A...
Přesně to i udělal.
Přišel...
a dal si jointa.
Celého!
Úplně sám.
U toho kázal o všem, co je se světem špatně.
Řeknu ti, co je se světem špatně: málo se sdílí!
Je to...
myslím ‚potáhnu a předám‘,
a ne ‚potáhnu, potáhnu, potáhnu‘.
Dave, věřil bys tomu?
Dostaneš ocenění Marka Twaina, sakra.
Nemůžu tomu uvěřit.
Zasloužíš si to.
Je to tak správně.
Vlastně se to perfektně hodí, že dostaneš cenu Marka Twaina,
protože oba ve svých dílech moc rádi používáte to slovo na N.
Čím to je,
že můžu beztrestně říkat ‚nigga‘,
ale nemůžu říkat
‚teplouš‘?
A ona na to: „Protože, Davide,
nejsi gay.“
A já na to: „Víš, Renee...
Taky nejsem nigga.“
Jediné, co potřebuju, je to, že jsi tady.
Mám Dava Chappella nesmírně rád.
Dava jsem poznal
na začátku 90. let.
Sedmnáctiletý kluk,
co přišel do New Yorku
rovnou ze školy, a zaučoval se
na té nejnáročnější komediální zábavě
v celé zemi.
Byl až
překvapivě zformovaný,
na 17 let, a řekli byste,
že ti všichni prošedivělí veteráni komedie
na něj budou tak akorát naštvaní,
na toho mladého génia,
na malého Mozarta.
Ale měli jste ho moc rádi,
kvůli jeho laskavosti,
a už tehdy jsem věděl, jak vtipný je,
a jaký má do věcí vhled. Pamatuji si,
že jsme spolu kolem roku 2000 pracovali.
Oba jsme dělali u Comedy Centra. Já na své The Daily Show,
Dave na Chappelle's Show.
Chappelle's Show
byla jako vesmírná loď, kterou vytvořil.
A stal se z ní tento kulturní...
fenomén.
U Comedy Central by udělali cokoliv,
aby dál běžela.
Nabídli Davovi
padesát milionů dolarů.
Když jim dá ještě jednu sérii. Ještě jednu.
Ale Dave si tenkrát nebyl jistý,
kvůli tomu, jak bylo obtížné ji natáčet,
a kvůli jejímu dopadu
na zamýšlené publikum.
Tak odešel.
A v ten moment...
jsem si řekl...
„Comedy Central má 50 milionů dolarů?“
Ti hajzlové nám na The Daily Show ani nezařídili občerstvení.
Mají 50 milionů dolarů.
A v ten moment, Dave
prostě odešel.
Skončil. Ale já jsem věděl...
že ty peníze budou potřebovat nový domov.
Dave, chtěl bych...
Omlouvám se.
Chci, abys dnes věděl,
že jsem ty peníze vychoval jako vlastní.
Tenhle chlápek je neuvěřitelnej. A to nemluvím jen o stand-up komedii.
Jak mluví s lidmi. Náhodnými lidmi, fanoušky.
Byli jsme v Minneapolis v Minnesotě.
Bílej kluk začne šílet:
„Panebože!
Dave Chappelle!“
Prostě úplně zešílí.
A já na něj: „V klidu, kámo, uklidni se.“
Lidi si myslí, jak jsem velkej, že jsem Davův bodyguard nebo co.
Já na něj: „Klídek“. On: „No tak, kámo.
Panebože, to je Dave Chappelle!
Pojďte ke mně na byt.
Mám nějakou trávu.
Dave se na mě podívá, já zpátky na něj.
A říkám: „Já žádnou trávu už nemám.
Pojďme se aspoň podívat, jaká je situace,
a uvidíme, jak to bude pokračovat.“
Víte jak?
Tak přijdeme k němu na byt. Jdu dovnitř
a vidím tu obrovskou sklenici plnou trávy, co mívají jenom běloši.
Vezmu si jednu paličku, a říkám: „Díky moc.“
A chtěli jsme jít pryč.
A on celou dobu buší na dveře spolubydlícího.
„Vstávej, kámo, vstávej!
Zatracenej Dave Chappelle je u nás v bytě!“
Ale nevzbudil by se, ani kdyby šlo o život.
Tak jsme šli. A on na to:
„Pojďme se vyfotit.
Prosím vyfoťte se se mnou.“
A Dave na to: „Hele, kámo. My teď potáhneme dál.
Kvůli bezpečnosti,
to nepůjde.“
Jdeme dolů po schodech
a on je celou dobu nahoře, že:
„Tohle mi nikdo neuvěří!“
Zabils to, kámo!
Zabils to.
Potlesk pro starostku Washingtonu, Muriel Bowserovou.
Musím vám říct,
že jste pro mě výjimečný člověk.
Jsme od sebe jen rok
a vy řídíte naše město..
- Jo! - naprosto skvěle.
Zašel jsem na svou starou střední.
Starostka Bowserová se zasadila
o renovace za 150 milionů
pro uměleckou akademii Duka Ellingtona.
Hned jsem těm studentům záviděl.
Opravdu jste pro mě celý svět
a pro toto město jste požehnáním.
Děkuji. Upřímně.
Nikdy jsem ve Washingtonu nevolil,
ale kdyby ano,
volil bych vás. A víte co?
I kdybyste jela v kokainu, pořád bych vás volil.
Vím, že byste to neudělala.
Ale kdybyste někdy chtěla,
dopřejte si to. U mě si to jen tak nerozházíte.
Poprvé jsem o Davovi Chappellovi slyšel
chvilku před natáčením Zamilovaného profesora,
protože jsem měl hrát tu roli, co on.
A pak jsem ho viděl, a říkám:
„Hele, ten týpek támhle, ten kluk.
Ten kluk by v té roli byl fakt vtipnej.“
Chtěl jsem být v klidu.
Ale teď je čas
aby ti Reggie nakopal zadek.
Dave je mnohem chytřejší než ostatní.
Dave je...
jeden z největších, možná ten největší, intelektuál mezi komiky.
Trvalo nám 400 let zjistit,
že největší slabina bělochů je...
klekání u státní hymny.
To je křehký duch.
Je to pravda, nigga.
A čí rudě zářící rakety...
Co to děláš, nigga? Vstávat!
Rozšířil uměleckou formu
a jeho vliv na kulturu.
Je bezpochybně hlasem své generace.
Nikdo se k němu ani nepřibližuje.
Panejo.
Dobře, tak jo.
Je tady se mnou moje dcera a jsem opravdu vděčný, Dave,
že jsem tě potkal předtím, než se narodila.
Ne, myslím to dobře.
Protože jsi mě naučil, jak být lepším člověkem.
Pořád mě učíš, jak být lepším člověkem.
Tak jsem si to uvědomil.
To je on, ne? To je tvůj kluk?
ZRODILA SE HVĚZDA (2018)
Jayi.
Teď je stejně starý...
jak jsi byl ty, když jsem tě potkal.
Viděl jsem tě na YouTubu.
To video s tou holkou.
Jo.
Měl jsem z toho radost.
Vypadal jsi jako ty. Byl jsi prostě...
prostě jsi do toho šel, brácho.
Musím říct, a nedělám si srandu, že je to nejspíš nejlepší scéna,
jakou jsem kdy s kým natočil.
Opravdu.
Napsal jsem ji pro tebe.
Trvalo to dva roky,
ale ten den jsi mi dal svou duši.
A to, že jsi vůbec přišel... Chci říct, nemohl jsem tomu uvěřit.
Nemohl jsem uvěřit, že jsi to pro mě udělal.
A na to nikdy nezapomenu.
Jsem rád, že je to navždycky zaznamenané na plátně,
protože to bylo opravdu krásné.
A na celém place to šumělo, jako se ostatně děje vždycky,
když jste kolem Dava Chappella.
Je to velmi jedinečný člověk.
Dál chci říct, že nevím, jak se to stalo.
Nevím, jestli za to může genetika,
a vyrůstání v D.C., akademie Duka Ellingtona,
první stand-up v osmi letech. Nevím, která kombinace může za to,
jaký jsi,
ale mám štěstí, že můžu žít zároveň s tebou
a sledovat, jaký jsi člověk a umělec.
A...
Hodně mluvíme o...
Hodně mluvíme o ‚géniovi‘.
Když si představíte génia, vidíte možná někoho odtažitého, asociálního.
Jsi jedinečný i jako génius, protože máš jednu vlastnost,
a to empatii.
Víš, ke všem se chováš stejně.
To mám na tobě nejradši.
Takže mnohé díky, příteli.
Pořád se zlobím za tu věc v SNL.
Během svého monologu jsi řekl, že jsi byl v Bílém domě
...a byla tam obří párty.
A všichni byli černí,
kromě Bradleyho Coopera, kdoví proč.
A tys viděl moře tváří
a tam jediného bělocha, to jsem byl já.
„Hele, Bradley Cooper.“ Přišli jsme spolu, ty hajzle,
o čem to mluvíš?
Mám tě rád, brácho.
Mám tě rád.
ERYKAH BADU
Většina mých přátel pochází z nižších sociálních vrstev,
a vyšplhali se doprostřed a nahoru.
Takže nám to všem dost trvalo.
Rád se vracím zpátky.
Byl jsem tady už mnohokrát, ale ne...
kvůli vlastní oslavě.
Dave, mám tě moc ráda.
Jsme tu pro tebe.
Vždy jsme tu pro tebe byli, protože ty jsi tu vždy byl pro nás.
A já tě zbožňuji, brácho.
Prvním nositelem ceny Marka Twaina byl Richard Pryor.
Když jsem začínal s SNL, on byl první, koho jsem pozval.
V létě 2016, těsně před volbami,
jsem stejně tak moc chtěl pozvat dalšího člověka.
Věděl jsem, že 12. listopadu,
po prezidentských volbách,
musí v mé show být Dave Chappelle.
Díky.
Věděl jsem, že potřebuji aby někdo vysvětlil,
co se zrovna stalo.
Musel to být Dave, stejně jako to předtím musel být Richard.
Vždy říká pravdu,
a je to nejzábavnější člověk v branži.
Měla to pro SNL a pro něj být významná chvíle.
Věděl jsem, že až to přijde, Dave bude připravený.
Amerika to vážně udělala.
Opravdu jsme si zvolili prezidenta a vytrolili ho na internetu.
Běloši jsou rozzuření.
Nikdy jsem nic takového neviděl.
Neviděl jsem bělochy takhle naštvané od verdiktu nad O. J. Simpsonem.
Rozdělené obrazovky jsou běloši na obou stranách:
Neříkám, že si to užívám.
Jen říkám, že jsem to ještě neviděl.
Díval jsem se na pouliční nepokoje bělochů v Portlandu, onehdy v televizi.
Ve středu, den po volbách,
jsme měli generální zkoušku.
Nálada byla docela ponurá.
Lidé byli napjatí a zranitelní.
Byl to chaos.
Dave se posadil vedle mě,
rozhlédl se kolem a vycítil náladu v místnosti.
Zeptal se, jestli by mohl přečíst citát od Toni Morrisonové.
Četl:
„To je přesně ten moment, kdy umělci musí pracovat.
Není čas na zoufalství,
není místo na sebelítost.
Není potřeba být ticho,
není prostor na strach.
Mluvíme, píšeme, pracujeme s jazyky.
A takto se civilizace uzdraví.“
V ten moment jsem věděl, že to bude dobré.
Na začátku zpívala Kate McKinnon „Hallelujah“ jako Hillary Clinton,
a pak vyšel Dave.
Netušil jsem, co udělá.
Rád bych si myslel, že on ano,
ale nejsem si tím jistý.
Byl dechberoucí. Byl perfektní.
Byla to opravdu významná show.
Přeji Donaldu Trumpovi štěstí.
A dám mu šanci
a my, v historii zbavovaní volebního práva,
požadujeme, ať nám ji dá taky.
Moc vám děkuji.
Tvoje schopnost říct, co máš na jazyku,
bez ohledu na to, jak se ohledně toho kdokoliv cítí...
Ta nebojácnost
bavit lidi tak, jak chceš,
rozhodně poznamenala můj život.
Až tak, že jsem včera večer
hrál vlkodlačího choreografa.
A byl jsem na to pyšný.
To jsem se naučil od tebe.
Víš...
Porovnávám první dvě řady tvojí Chappelle's Show
S každou komediální show v historii.
Je to prostě geniální.
RASOVÝ DRAFT CHAPPELLE‘S SHOW
Dobrý večer, vítejte u prvního, a možná jediného,
rasového draftu zde v New Yorku.
Jsem zvědavý, která rasa si vybere koho.
A černí vyhráli možnost vybrat si jako první.
Páni, to je první loterie,
jakou černoch kdy vyhrál, Billy.
Ano, a nejspíš si na to stejně budou stěžovat.
Jdi do prdele, chlape.
Černá delegace...
si vybírá Tigera Woodse.
Nejbohatší a nejznámější atlet na světě
je teď oficiálně černoch.
Sbohem, smažená rýže.
Ahoj, smažené kuře.
Mám tě rád, táto!
Netušil jsem, že máš tolik starých bílých kamarádů.
Cože?
Přijde mi, jak kdybych umřel a dostal se do obchodu Brooks Brothers.
O upřímnosti se hodně mluví.
Lidi mluví o upřímnosti a komedii, ale
hodně skvělých komiků neříká vždycky pravdu.
Koukal jsem se, třeba Rodney Dangerfield,
byl dost respektovaný.
V jednom kuse lhal.
Když mluvíme o upřímnosti, mluvíme o tom
nebát se lidem říct, jak se cítíme,
protože to je to spojení,
které komici můžou mít s lidmi.
A nikdo to nedělá lépe, než ty.
A z toho se učíme,
protože víme, že jsme součástí vtipu.
Dave umí...
Dave je ochotný udělat si legraci z kohokoliv,
bez ohledu na to, jestli jste bílej nebo teplej. Konec seznamu. On...
Všichni mě mají rádi a já mám všechny rád.
Mám přátele, co jsou eLka, mám přátele, co jsou Béčka,
a mám přátele, co jsou Géčka. Ale...
Téčka mě sakra nesnáší.
Ani se jim nedivím.
Není to jejich vina. Je moje.
Nemůžu o těchto věcech přestat vtipkovat.
Nechci ty vtípky psát, ale nemůžu si pomoc!
Je divné, že s tebou vůbec mluvím o komedii,
protože všem tady můžeš říct
o komedii úplně všechno, ale existuje jedna věc,
kterou se o komedii nikdy nedozvíš.
Jaké to je, dělat komedii
a vzhlížet u toho k Davu Chappellovi.
Za to ti děkuji. Moc ti děkuji.
Ano.
A já jsem tady, abychom oslavili Marka Twaina.
To je podle mě komedie.
Jestli mi nevěříte, že Mark Twain je k popukání,
rád bych přečetl krátkou pasáž
z Huckleberryho Finna.
Oukej.
Dobře.
Držte se.
„Huck...
Huck Finn se obrátil na svého přítele, Jima,
neboli...“
Víte, ani to nemusím číst celé.
Jo, mám takovou radost.
Viděli jste to?
Budeme se dneska milovat?
Jako přátelé!
Krásně voníš.
Protože ho mám tak ráda, jsem hrozně emočně založený člověk.
Vždyť to víš. Budu kvůli tobě brečet.
Přísahám Bohu, že jsem nikdy neviděl umění,
co je čistší než stand-up komedie.
Nechápu, že si lidé nejsou jistí, jestli to vůbec je umění.
Lidi, žvanit sračky je umění.
Žvanit sračky je umění.
Nemám pravdu, Muriel?
Všem komikům v místnosti
bych chtěl připomenout,
slibuji a vždycky jsem to říkal,
že máme ten nejlepší žánr.
Nemusíme vědět nic než to, co víme.
A všechno, co víme, má hodnotu
podle toho, co s tím uděláme.
Zůstaňte sami sebou.
Vykašlete se na to.
Peníze přijdou.
Většině z vás to nevyjde.
Budu upřímný.
Slyšel jsem rozhovor s Pattonem Oswaltem, známým komikem.
Začínal týden ode mě.
Patton povídá, v rozhovoru s Terrym Grossem,
víte jaký Terry je. „Ach ano...“
Patton povídá Terrymu:
„Terry, stand-up se nikomu nepovede na poprvé.“
Zastavili se. Řídil jsem,
poslouchal rozhovor. A pak říká:
„Oukej. Davovi Chappellovi ano,
když to zkoušel poprvé.“
Usmíval jsem se od ucha k uchu.
Patton Terrymu neřekl,
že dalších sedm nebo osm pokusů
bylo sakra hrozných.
Ale poprvé...
to byla zatraceně dobrý.
Trochu jako když máte poprvé sex.
A na druhý pokus, když máte sex,
je to jako by vás někdo praštil palicí po hlavě.
Ne, není to zdaleka tak dobré, jako poprvé.
Ale víte co? Možná mě tou palicí nikdo nepraští
na devátý nebo desátý pokus.
Nemyslím si, že moc věřím na politiku.
Ale myslím si, že víra v politiku
je to, co tahle země zoufale potřebuje.
Prezident Bush se dále přimlouvá za invazi Iráku.
Po důkladném zkoumání regionu se můj kabinet a já usnášíme,
že oblast je rozhodně zralá na změnu režimu.
Ano.
Ten nigga chtěl zabít mého otce!
Tyjo, Lincoln to podělává.
Sakra.
Truman to podělává.
Lidi, Carter to podělává.
George Washington je nejhorší ze všech.
Jo, řekl jsem to.
Tyhle pravdy považujeme za samozřejmé.
„Všichni jsou stvořeni sobě rovni.“
„Dones mi sendvič, nigga, nebo tě zabiju.“
„Svoboda a spravedlnost pro všechny.“
Díval jsem se na tiskovou konferenci Donalda Trumpa.
„Vrátím nám uhlí.“
Uhlí?!
Já ani nepřeháním.
Ještě nikdy
v životě jsem neviděl ani jeden zatracenej kousek uhlí!
Jestli chceš, aby se hajzlové hrabali v hlíně a cosi hledali,
tak ať mi najdou pár lanýžů. O to mi jde.
Tohle jsou kurva volby, lidi.
Musíme to brát vážně.
Každý schopný Afroameričan se musí zapsat do registru
legálně držených střelných zbraní.
Tohle je jediný způsob, jak se dá změnit zákon.
I když je Amerika nejskvělejší národ na světě,
pořád čelíme mnoha problémům.
Zdravotní péče je v troskách.
Program Medicaid nefunguje.
Zatímco vedle v Kanadě mají všichni občané přístup k bezplatné zdravotní péči.
Co navrhuji?
Falešné kanadské občanky pro všechny Američany.
Jsem Dave Chappelle.
A chci vás zastupovat.
Lidi se mě pořád ptají:
„Kámo, Chappelle's Show vypadala jako prča! Byla to sranda?“
Nebyla.
Ani trochu. Bylo to náročné.
Museli jsme být vzhůru 48 hodin,
abychom dodrželi časový rozpis.
Byli jsme přetažení a vyčerpaní. Měli jsme toho dost.
Oba jsme měli potíže s erekcí.
Řekl jsem o tom Davovi, a ten na to:
„To je proto, že moc používáme notebooky, kámo.“
A pak říká: „Navíc už nejsme nejmladší.“
Nicméně, neexistuje řádný přímý důkaz
o spojitosti používání notebooků s potížemi s erekcí.
A taky nám bylo 29.
Dave Chappelle mi úplně změnil život.
Půjčil mi 1 000 dolarů, abych se mohl přestěhovat do LA.
Chtěl, abych s ním napsal film, i když jsem neměl žádné zkušenosti.
Dave Chappelle ve mě věřil
v době, kdy absolutně nikdo jiný ne.
Víte, všichni máme kamarády, co nám občas zničehonic zavolají
kvůli něčemu vtipnému.
Představte si, jaké jsou jeho zprávy a hovory.
Jednou mi takhle volá v úterý odpoledne, a povídá:
„Čau kámo, zrovna jsem dokoukal 12 let v řetězech.“
Myslíš, že otroci bičovali svoje děti?
V úterý odpoledne.
Na závěr,
i kdyby jsme si z mého proslovu zapamatovali jen jedno,
doufám, že to, že Chappelle's Show nebyla zábava.
Ale bylo to skvělé a téměř nepřekonatelné.
A je to kvůli támhle tomu chlápkovi.
Tohle...
bylo zatraceně skvělý.
Nevím, co na to říct, lidi.
Ani nechci, aby tenhle večer skončil.
Slibuji vám,
že komukoliv na ostatních záleží nejvíc,
mně na nich záleží aspoň zrovna tak.
Vím, co mám,
protože jsem o to všechno přišel.
Musím vám něco říct.
Často o tom nemluvím.
Už jste se někdy celý život o něco snažili,
a pak to nevyšlo?
To se mi stalo.
Bylo to těžké.
Přemýšlejte o tom.
Byl jsem pryč dvanáct let.
To není málo.
Bylo to peklo.
Sledoval jsem, jak se ostatní moji známí proslavili.
Sledoval jsem, jak svět pokračuje beze mě.
Truchlil jsem nad tou ztrátou
a za nějakou dobu
mi to bylo jedno.
Vrátit se bylo děsivé.
Chápu, co jsem zač.
Opravdu, víc než kdokoli jiný.
Až o mně budou psát dějiny,
budu mrtvej, přečtu si to a: „Jo, věděl jsem, že to řeknou.“
Říká se, že člověk nemůže snít o tváři,
kterou nikdy neviděl.
Nemůžu tomu uvěřit.
Nejspíš to tak bude.
Lidi, já mám takovou sbírku obličejů.
Za těch 32 let,
můžu zavřít oči a vybavit si kteroukoliv noc,
tolik různých tváří.
Každou noc...
Většinu nocí ke mně vzhlíží a usmívají se.
Netuší, jak odtud svět vypadá.
Různé rasy, různé barvy, všechny možné víry.
Se na mě jen tak dívají, 32 let se usmívají, noc co noc.
Žádný komik tohle nepovažuje za samozřejmost.
Přísahám Bohu,
že, to je ta nejušlechtilejší ze všech profesí.
Robin Williams říkával něco, co se mi moc líbilo. Říkal:
„Komedie je ta jediná práce, kde využijete všechno, co víte.“
A je to pravda.
Dá se použít víc, než víte.
Použijete to, co si myslíte.
Použijte to.
Nebojte se,
nenechte se od ostatních čuráků umlčet.
Řekněte to tak jako tak.
Pokud se díváte doma,
a ještě nevíte, co si o tom myslet,
protože jste se ještě nepodívali na Twitter, abyste věděli, jak se cítit.
Můžete...
Ne. Je to v pohodě, věřte mi.
Já jsem se dívala. Myslíte si, že je to úžasně osvěžující.
Tak jo, teď něco o Davovi.
Dave nezačal být nakonec vtipný.
Vždycky byl.
A pořád to dělá nejlíp.
Proč? Protože se stále vyvíjí, pořád roste.
Někdy je ten růst trochu víc do stran, ale...
vždycky s nějakou novou perspektivou, chápete?
Jeho schopnost kriticky myslet
je umění.
Z jeho stand-upů mi jde hlava kolem.
Mění způsob, jak přemýšlím.
A občas s ním z celého srdce nesouhlasím,
ale to na něm mám nejradši.
To mám na umění nejradši.
Jediný způsob, jak zjistit, kde leží hranice, je překročit ji.
A o čem je potom život, když ji nikdo nepřekračuje?
Dámy a pánové,
pochlapte se kurva, nebo se nedožijete konce této show.
Jen se kurva pochlapte.
„To, že jsem takhle oblečená...
...ze mě nedělá...
ze mě nedělá děvku.“
To je jak kdybych se já,
komik Dave Chappelle,
procházel po ulicích v policejní uniformě.
Někdo by ke mně mohl přiběhnout.
Panebože díky, strážníku, pomozte nám.
No tak, jsou támhle. Pomozte nám!
A já na to: „Ale!
To, že jsem takhle oblečený...
ze mě nedělá policistu.“
Znají mě jako toho, kdo tvrdí,
že ‚na vině je oběť‘.
Sakra! Michael Jakson obtěžoval malé děti!
No, a co ta děcka měla na sobě?
Jediný důvod,
proč všichni mluví o transgender lidech,
je protože to chtějí dělat běloši.
Přesně tak.
Fakt jsem to řekl.
Kdyby se tak cítily jen ženy,
nebo černoši nebo Mexikánci, že:
„Hele, my se uvnitř cítíme být ženy.“
Bylo by to: „Drž hubu, nigga. Nikdo se tě neptal, jak se cítíš.
Šup šup. Ty jahody se samy neposbírají.“
Je z toho cítit výsada bělochů.
Nikdy jste se nedivili, proč bylo pro Bruce Jennera lehčí změnit pohlaví,
než bylo pro Cassiuse Claye změnit svoje zatracené jméno.
Všichni se zlobí, že říkám tyhle vtipy.
Ale pochopte, že teď je nejlepší čas, kdy je říkat.
Víc než kdy dřív.
Máte povinnost mluvit nezodpovědně.
Jinak moje děti nikdy nebudou vědět, jak se nezodpovědně vlastně mluví.
Ty radosti, když se jeden mýlí.
Nepřišel jsem sem, abych měl pravdu.
Přišel jsem si udělat prdel.
Odvaha,
kterou musí umělci mít,
aby se postavili za to, kdo jsou,
aby dali sami sobě šanci...
je jen další důvod, proč všichni milujeme a respektujeme
a obdivujeme tohoto muže.
Víte,
než jsme spolu před pár lety začali jezdit po představeních,
neměl jsem příležitost
vidět, jak prochází svým životem.
Vždycky jsem si ho představoval v traktoru,
víte, někde v Ohiu, jak poslouchá Prince.
Ale protože jde o Dava, představil jsem si, že Prince je tam s ním,
protože takový prostě...
byl Davův život.
V Davově světě se staly věci, které se jinde...
prostě nedějí.
Naposledy, to bylo myslím v roce...
2008, myslím, jsem byl v DC.
V zadní části..
malé restaurace stál gentleman, v kterém jsem poznal Dava Chappella.
A říkám si:
„Co tady dělá Dave Chappelle?“
Pak říkám, ‚Dave, co...‘
Dlouho jsem ho neviděl. „Jak se máš? Co děláš?“
Popovídali jsme si, a já říkám:
„Hele, Dave, když jsem tady, chystám se do institutu Waltera Reeda.“
Bylo to na vrcholu války v Iráku, tak jsem tam chtěl jen tak skočit
s hromadou Chappelle's Show na DVD,
které jsem měl s sebou.
Protože se jim to fakt líbí, a The Daily Show...
Tak nesu ta DVD a povídám Davovi:
„Dave, zajdu tam a potkám se s těmi chlápky,
s těmi zraněnými vojáky, a mám s sebou tvou show na DVD.
Co plánuješ? Co ty na to?“
Je to spontánní chlap.
„Pojď taky. Vypadnou jim oči z důlků.“
On se na mě jen tak podívá, a to nikdy nezapomenu...
podívá se na mě a říká: „Ne, dík.“
Tolik jsem to resepktoval.
Neznám nikoho, komu na ostatních záleží
víc,
a nikoho, kdo se s tím míň sere.
Dave je nepostradatelný,
protože pořád vyhledává znalosti.
Vyhledává lidi,
a zážitky, a vědomosti,
a chce si na všechno sáhnout a zkusit si to,
aby to pak mohl vyjádřit svým uměním
a poslat to zpět k vám
jako něco úplně jiného a nového.
Můžu ti říct jen tohle.
Na světe je jen jeden člověk, co může říct:
„Čau kámo. Potřebuji tě.“
A já tam budu,
ať se děje cokoliv,
ať je to kdekoliv.
A když mi takhle nedávno zavolal a řekl: „Potřebuji tě,“
o týden později jsem s Davem stál
na pódiu v Daytonu v Ohiu,
asi třicet metrů
od místa, kde došlo k nejhorší hromadné střelbě v historii Ameriky.
A sledoval jsem, jak tento muž
pomáhá městu...
zahojit ránu způsobenou násilím
a zrozenou z bolesti.
Jak jsme tam seděli a koukali, jak Stevie Wonder zpívá „My Cherie Amour“,
a dav šílel a bral si zpět svoje město,
Dave se na mě obrátil a řekl:
„Tohle si teď budou pamatovat.
Tohle si budou pamatovat.“
Říkám to vždycky, když přijdu k Ellingtonovi, snad si to zapamatujete.
Jste teď nesmírně potřeba.
Tohle je období pro umělce.
Tajně buduji armádu umělců.
Chci, abyste všichni vyrazili a v této armádě bojovali.
Není to násilný boj,
ale něco odhaluje.
Musíte lidem pomoct odhalit sami sebe tím, že o sobě prozradíte pravdu svým uměním.
Upřímně, když se na vás dívám, cítím inspiraci.
Cítím se, jako bych byl vámi.
Kdybych se mohl vrátit v čase a promluvit si se sebou,
řekl bych si to, co teď říkám vám.
„Buď ohleduplný a neboj se.“
Díky!
Cena Marka Twaina byla vytvořena na počest skvělého satirika
a pozorovatele světa, ve kterém existoval.
Dnes předáme cenu Marka Twaina Davu Chappellovi
a vzdáme tím čest skvělému komikovi.
Někomu, kdo už za sebou má množství životních úspěchů,
ale slibuje, že jich bude mít ještě jednou tolik.
Z těchto důvodů předáváme, jménem Kennedyho centra, Davu Chappellovi
nejvyšší národní ocenění za komedii,
Ocenění Marka Twaina.
Děkuji!
Díky!
Děkuji!
Mám rád, když nevím, co se stane.
Rád si vytvářím vzpomínky.
Někdy kolem svých kolegů dělám tolik kravin jenom proto,
aby mohli svým známým říct, co jsem udělal.
Ale raději než o sobě
bych chtěl chvíli mluvit o našem žánru.
Stand-up komedie
je neuvěřitelně americký žánr.
Nemyslím si, že by jiná země
měla takové množství komiků.
Mnoho lidí tady v publiku ani neví,
že v této zemi nejspíš neexistuje názor,
který by neodpovídal názoru nějakého komika
někde v nějakém klubu.
Každý z vás
může mít svého favorita.
My sledujeme, jak se hádáte.
Ale když jsme spolu,
probereme to.
Znám komiky, co jsou hrozní rasisté.
Koukám na ně na pódiu a všichni se smějí
a já si říkám: „Ty jo, ten hajzl to myslí fakt vážně.“
Nezlobte se na ně, nebuďte na ně naštvaní.
My pak jdeme nahoru a dáme si pivo,
a já občas i oceňuji tu uměleckou kvalitu,
s jakou svoje rasistické názory prezentují.
Lidi, vždyť nejde o život.
První dodatek ústavy má svůj význam.
Druhý dodatek ústavy
máme jen proto, když ten první nefunguje.
Musíme upustit trochu páry, lidi.
V zemi je trochu napjatá atmosféra.
Ještě jsem takovou atmosféru nezažil.
Dnes večer
je mi ctí,
že tu mám svoje kolegy,
ze zábavního průmyslu
i z hudebního.
A chtěl bych, aby se na mě celá Amerika podívala.
Koukejte, jak kouřím uvnitř.
Nikoho jsem se neptal, prostě jsem to udělal. Co s tím udělají?
Vykopnou mě, než tu cenu dostanu?
Ne, nigga, tomu se říká páka.
Na dnešku se mi nejvíc líbí,
že jsem se potkal s tolika lidmi z různých oblastí mého života.
S přáteli, s kterými jsem vyrůstal zde v D.C.,
s přáteli z Ohia, starými i novými,
s přáteli z komediálních klubů,
se všemu skvělými hudebníky, ze kterých mi jde kurva hlava kolem.
Netušíte,
jak moc mě inspirujete.
Speciálně bych chtěl zmínit svého kumpána, Tonyho Woodse.
Miles Davis má rčení.
Je jedno z mých oblíbených. Miles Davis nakecal tolik skvělých sraček.
Ale jedna z věcí, co řekl, se mi okamžitě zalíbila.
Řekl: „Trvalo mi léta,
než jsem se naučil hrát jako já.“
Víte, učil se od ostatních hudebníků,
zkoušel hrát jako Dizzy nebo Bird,
všichni ti skvělí týpci.
Tony Woods je můj Dizzy a Bird, kdybych byl Miles.
Chtěl jsem hrát jako ty.
Byl jsi první, koho jsem kdy viděl
to udělat úplně bezchybně.
Jsi nebojácný a říkáš pravdu.
Na tomhle žánru je něco tak pravdivého,
když se to udělá správně,
že se poperu s kýmkoliv,
kdo se opravdovému praktikovi tohoto umění připlete do cesty,
protože vím, že se pleteš.
Taková je pravda,
a ty jí stojíš v cestě.
Nemluvím o obsahu.
Mluvím o umělecké formě.
Chápete?
Rozumíme si?
Co jsem chtěl dnes večer ve skutečnosti říct, když mám tu možnost,
Jsem gay.
Jsem gay a...
nemůžu se dočkat, co to udělá s mou kariérou, být takhle bezstarostně gay.
Tolik speciálních lidí.
Jeden z hlavních strůjců tohoto comebacku století,
můj brácha a mentor,
mocný Stan Lathan.
Nikdy jsem ani nesnil,
že bych mohl pracovat s někým tak skvělým, jako jsi ty.
Posledních pět speciálů,
úplná bomba.
S nikým jiným bych se do dalšího speciálu nepustil než s tebou.
Takže kurva jez hodně zeleniny
a žij co nejdéle,
protože my jich ještě pár uděláme.
Neale Brennane, tvůj proslov mě rozbrečel,
protože mi připomněl
všechny ty náročné pracovní dny
a všechny ty prachy, co jsem nedostal.
Další, koho musím zmínit,
protože bez této osoby by nic z tohoto vůbec nebylo možné,
je moje máma.
Mami.
Moje máma.
Mami.
Nevěřili byste, čím si kvůli mě ta ženská prošla.
Kdybys mě bývala jen porodila,
i to by bylo víc než dost.
Ale fakt, že jsi mě vychovala, a vychovala jsi mě dobře...
U nás doma fungovala tradice mluveného slova.
Slovo ,griot' jsem znal už jako malý kluk.
Griot byl člověk v Africe,
který byl zodpovědný za uchování vesnických příběhů.
Všichni mu pověděli svoje příběhy a on si je zapamatoval,
aby je pověděl dalším generacím.
A jak stárli, pověděli je někomu dalšímu.
A jak se říká v Africe,
když griot zemře, je to jako by shořela knihovna.
Máma mi říkávala, dřív než mě vůbec napadlo, že budu komik,
říkávala: „Měl by z tebe být griot.“
A předala mi všechny příběhy o životě černochů.
Víte, má vystudovaná afroamerická studia.
Díky ní jsem pochopil kontext, v jakém vyrůstám.
Že vyrůstám v nepřátelském prostředí,
které musím sám zkrotit.
Když mi bylo 14, chodil jsem do nočních klubů
a měl pod palcem dospělý život. Byl jsem vyděšený.
Epidemie kokainu byla na vrcholu
a máma slýchávala venku výstřely a byla k smrti vyděšená.
„Možná je to můj syn.“
Ale ze začátku mé kariéry,
jestli si to, mami, pamatuješ, jsi do těch klubů chodila se mnou.
Celý den pracovala.
Usínala jsi tam, ale stejně jsi na mě čekala.
Každý večer sledovala moji show.
Víte vůbec, jak dlouho to pak trvá domů?
A kdo z vás kdy slyšel svoji mámu říct,
“Synku, ty vtípky o kundách byly dnes trochu moc, ne?“
Jako dítě jsem byl měkota.
Byl jsem přecitlivělý, snadno jsem se rozplakal
a bál jsem se někomu dát pěstí.
Máma mi říkávala jednu věc.
Ani nevím, jestli si to pamatuješ, ale slyšel jsem to od tebe víckrát.
Říkala jsi, “Synku, někdy je potřeba být lev,
abys pak sám mohl být jehnětem.“
Vykládám tady ty sračky jako lev.
Nikoho z vás se nebojím.
Když dojde na slova,
nasadím tu nejlepší vyřídilku,
jen abych pak mohl v klidu být sám sebou,
a proto zbožňuji tuhle uměleckou formu.
Protože rozumím každému, kdo ji praktikuje.
Ať už s nimi souhlasím nebo ne,
vždy vím, o co jim jde.
Chtějí být slyšet, mají něco, co chtějí říct,
něčeho si všimli.
Jen se chtějí cítit pochopeni.
Miluju tenhle žánr.
Zachránil mi život.
Dnes, mami, bych tě chtěl uctít
výjimečným způsobem, na který ale sám nestačím.
Ale protože jsem teď velký chlap se skvělými a vlivnými přáteli,
rád bych poprosil, aby můj kámoš Thundercat přišel na scénu. Thundercat.
Mocný Mos Def.
Díky moc, Washingtone,
že jsi mi dal domov a místo, kde začít.
Dnešek je ve Washingtonu oficiálně den Dava Chappella.
Paní starostka to včera vyhlásila.
Takže do budoucna,
na den Dave Chappella, chci po každém. kdo to bude chtít slavit,
aby si sám pro sebe vytvořil jednu úžasnou vzpomínku,
a... nebo pro někoho jiného.
Mockrát vám děkuji.
Dobrou noc.
Díky, brácho Dave.
Matce mých dětí,
která mi pomáhá a dává mi sílu,
abych mohl dělat vše, co dělám,
Elaine...
Díky Bohu za tebe.
Titulky přeložila Tereza Šplíchalová