Downloaded from YTS.MX
Mine damer og herrer.
LØRDAG DEN 26. OKTOBER 2019
Hr. Dave Chappelle.
Official YIFY movies site: YTS.MX
AFTENEN FØR DAVE CHAPPELLE FÅR MARK TWAIN-PRISEN.
Tak.
Mange tak.
Sid ned og slap af.
I morgen bliver en vigtig aften i comedy.
Det overrasker mig meget at få prisen i så ung en alder,
men jeg lover, at jeg fortjener den.
I aner ikke, hvordan dette job er.
Jeg voksede op med at se de bedste shit-talkere, verden har set.
Alle meninger i dette land
har en komiker, der repræsenterer dit synspunkt.
Men jeg vil ikke bo i et land med en skrøbelig ånd.
Jeg vil bo blandt soldater.
DAGEN EFTER GAV KENNEDY CENTER DAVE CHAPPELLE
LANDETS STØRSTE COMEDY-PRIS.
MARK TWAIN-PRISEN DAVE CHAPPELLE
Hvordan får du prisen så ung?
Det tog mig 32 år.
-Okay. -Dave...
-Hav det godt.
Barbarer!
Jeg kan ikke huske den.
Hej.
Det er meget sjældent, at man møder alle,
og intet er forkert.
Jeg sætter stor pris på det aspekt.
KOMIKERE, MUSIKERE OG FAMILIEN FEJRER DAVE
-Er du nervøs? -Over at få en pris? Nej.
Jeg bliver omgivet af kunstneriske genier i aften
og et publikum, der sætter mere pris på kunst end de fleste, i Kennedy Center.
Det øger ikke presset.
Mange fortjener de øjeblikke.
Det er en ære at møde dig. Tak.
-Du styrer, Dave. -Tak.
Kun få får dem.
Enhver grund til at være sammen er fint med mig.
Skal jeg have griller eller...
Kære elskede...
Vi er her for at komme igennem livstids-prisen Twain
og fejre en legende ved navn Dave.
Elektrisk ord, "legende".
Det betyder, at du huskes for evigt, og det er lang tid.
Men jeg er her for at sige,
at vi i aften fejrer mere, end hvad denne legende har gjort.
Vi glæder os over det, han gør.
Og anerkender, at for Dave venter det bedste forude.
Drenge og piger...
Mine damer og herrer...
Med Mark Twains udødelige ord:
"Let's go fucking crazy!"
Fra Daves universitet,
Duke Ellington School of Arts' showband!
Er det Duke Ellington-bandet?
Ja, det er det.
Og nu,
den 22. modtager
af Kennedy Center Mark Twain-prisen for amerikansk humor...
...Dave Chappelle!
Hej med jer!
Hej! Mit navn er Tiffany Haddish.
Det er her, I bør klappe og gå amok.
Jeg venter.
Dave, jeg kan se, hvorfor du har dem på. De er meget komfortable!
-Ja. -Se.
Se dette lokale.
Se de mennesker, vi har med til festen.
Ja!
Komikere, skuespillere og musikere
er alle her for én mand.
Vi er alle her, fordi Dave bringer folk sammen
på en måde, som måske ingen andre i verden kan.
Jeg mødte Dave for over 20 år siden,
og vi har været venner siden.
Dave, du har altid været min mentor, min storebror.
Og hver gang jeg går på scenen,
hver gang, tænker jeg på dig,
for jeg altid vil gøre dig stolt, fordi du er den bedste.
Du er den største.
Det bedste ved Dave er hans spontanitet. Min yndlingshistorie med Dave var til jul.
Et år, da jeg havde fodret de hjemløse i Laugh Factory…
Det gør jeg hvert år, for jeg glemmer ikke, hvor jeg kom fra.
Ikke Laugh Factory. Hjemløs.
Dave ringede for at mødes over drinks.
Og da jeg ankom,
så jeg ham der med Marlon Wayans,
og jeg sagde:
"Hvad laver I to her til jul? Burde I ikke være sammen med jeres børn?"
Og Dave sagde: "Er du Scrooge? Snup en drink, bitch."
Så vi griner og pjatter til omkring et om natten,
og så sagde Dave: "Vil I bowle?"
Og vi sagde:
"Ingen bowlinghal er åben til jul så sent.
Hvad snakker du om?"
Han grinede og sagde: "Ved I, at jeg er Dave Chappelle?"
Han ringede til en, og så hoppede vi ind i hans SUV
og kørte op ad en bakke
og over til nogle enorme porte.
Jeg mener enorme.
Jeg sagde; "Skal vi bowle i Jurassic Park?"
Vi steg ud af bilen
og gik over til døren, og gæt, hvem der åbnede døren?
Jeg sagde: "Gæt." Gæt.
Eddie Murphy åbnede døren!
Hørte I det? Eddie Murphy!
Vi var hjemme hos Eddie Murphy!
Og jeg var...
Og Dave sagde: "Slap af. Vi bliver smidt ud."
Jeg sagde: "Jeg kan ikke tro det. Axel Foley har en bowlinghal!"
Vi snakkede, grinede og fortalte historier i timevis.
Det er sådan, Dave er. Han er spontan.
Og han er magisk, og han er en rædsom bowler.
-Hej. Paul Pelosi. -Tiffany Haddish.
Vi ved, hvem du er.
Min kone, Nancy.
-Hej, Nancy. -Hej!
-Du var god. Det var godt. -Mange tak.
Vi fulgte dine bevægelser.
-Mit første show var i den klub. -Hvad?
Det var i '92.
-Tiden flyver af sted. -Ja. Tiden er ikke en joke.
DAVE OG VENNERNE GÅR TILBAGE TIL RØDDERNE...
Godaften, mine damer og herrer, og velkommen til D.C. Improv!
I EN SEN, IMPROVISERET SAMLING.
Man ryger ikke herinde.
Du ved, hvordan vi gør det.
Det er Daves aften og Daves weekend.
Okay.
Dave, du styrer. Du får alle ud.
Dave Chappelle. Han fik Mark Twain-prisen.
Giv Dave en hånd.
Mark Twain-prisen.
Han scorer kassen.
Du tjener mange penge, når du får Mark Twain-prisen.
Jeg ved knap nok, hvem Mark Twain er.
Jeg kan ikke sige,
hvordan det er at blive hædret sådan
i den by, hvor jeg begyndte.
Sagen er den...
Lidt paratviden til jer.
Ved det første show i dette lokale var jeg den første komiker på scenen.
Det var mig, en fyr, der hed Brian Regan,
og en lebbe, der hed Ellen DeGeneres.
Vi vidste ikke, hun var lesbisk. Vi prøvede alle at få fisse.
Åh! Undskyld. Jeg troede, det var en comedy-klub.
Mine damer og herrer,
det her er måske Amerikas sidste sikre sted
at sige, hvad du vil sige,
og grine ad det, du vil grine ad.
Det er hellig jord.
Live comedy er det mest utrolige i verden for mig.
Du står deroppe som en gladiator.
Det er måske kun der, jeg føler mig som mig selv.
Som 19-årig er han den yngste komiker i Star Search-historien.
Fra Washington D.C., her er Dave...
UDFORDRER DAVE CHAPPELLE
Hej!
Jeg ved ikke, om Ed nævnte det. Jeg var på Black Entertainment Television.
Jeg fornemmer, at de fleste her ikke så det...
Jeg ved ikke hvorfor.
Jeg troede engang, at alle hvide...
...var lykkelige.
Bare for at være hvide.
Jeg troede, I tænkte: "Jeg er hvid!
Det føles godt.
Taxi! Jeg tjekker bare."
Jeg var på min gamle high school og sagde til ungerne:
"Hvis I mener det alvorligt med at forlade ghettoen,
så skal I fokusere.
Bebrejd ikke hvide for jeres problemer,
og I skal lære...
...at rappe eller spille basketball!
I er fanget. Gør det eller sælg crack. Det er jeres eneste muligheder.
Det er det eneste, der virker.
I skal underholde de hvide Begynd at danse."
Jeg så en funky tegneserie, da jeg voksede op.
Den hed Care Bears.
De var bamser, men de var som mennesker.
Og de gik bare rundt og viste omsorg.
De tog sig af hinanden
og alt andet.
Og når det gik skidt,
blev de beslutsomme.
Og lederen sagde: "Kom så, det er tid
til Care Bear-blikket!"
Kan I huske det?
Og de små bamser var arm i arm
og stirrede på problemet.
Og jeg pjatter ikke...
Kærlighed blev skudt ud af deres bryst.
Og da vi voksede op,
ville vi være som de bamser.
Og så fik vi hjerterne knust.
For vi fandt ud af, at livet ikke ville lade os gøre det.
Og at det er umuligt
at skyde kærlighed ud af brystet.
Men...
...jeg har skudt kærlighed på ens bryst før.
November 2003.
Jeg er tredjeårselev på N.Y.U.
og har lavet standup i to års tid.
Min mor ringer og siger: "Aziz, kommer du hjem til Thanksgiving?"
Jeg sagde: "Jeg havde penge til turen hjem til Thanksgiving,
men planen er ændret.
Dave Chappelle har nogle shows i San Francisco
på Punch Line, og jeg vil se det."
Hun sagde: "Hvem er Dave Chappelle?"
Jeg sagde: "Han er nok den største komiker i live."
Hun sagde: "Er det ham, der siger "Jeg er Rick James, bitch"?"
Jeg sagde: "Ja."
Hun sagde: "Han er sjov. Hyg dig."
Og jeg så de shows.
Jeg så de seks shows, han havde på Punch Line.
Og det var de Dave-klubshows,
hvor han havde meget lange sæt
til fire-fem om morgenen,
og de var sjove
og tankevækkende,
og det var utroligt.
Og siden da har jeg lært Dave at kende som en ven. Vi har haft shows sammen.
Ud over at være en fantastisk kunstner er han et utroligt menneske.
Jeg husker engang, vi var til en fest.
En person bad ham om et billede.
Og han sagde:
"Vi er ikke her...
...for at tage billeder. Vi er her for at skabe minder."
Det er et smukt budskab.
Sådan lever han sit liv.
Han behandler hvert øjeblik, som om det har potentialet
til at være et vidunderligt minde.
Tidligere i år havde Dave og jeg
nogle shows sammen i Austin, Texas.
Vi afslutter showene og er i Green Room,
og Dave sagde: "Hvilken aften vil du have i aften, Aziz?"
Jeg sagde: "Jeg vil nok slappe af.
Vi gik hårdt til den i går. Vi har shows i morgen."
Og han sagde: "Vil du spise de psykedeliske svampe? De er gode."
Undskyld, Daves familie.
Jeg sagde: "Det ved jeg ikke. Jeg slapper nok bare af
og hviler mig før i morgen."
Og han sagde: "Aziz, ingen ved det her,
men i morgen offentliggør de, at jeg er vinderen
af Mark Twain-prisen for amerikansk humor."
Og han sagde:
"Hvad vil du fortælle dine børn om 20 år, Aziz?
Vil du sige "Jeg var der den dag, da Dave Chappelle fandt ud af,
at han vandt Mark Twain-prisen, og vi spiste svampe sammen,
og vi havde vores livs bedste aften",
eller vil du sige, at du fik sovet"?
Og jeg sagde: "Dave, du har ret. Lad os spise de svampe.
For Twain!"
Det er rigtigt. Jeg tror, at hvis forsømte hunde kunne tale,
så lød de som Dave Chappelle.
Efterlader du ham i baghaven for længe, så klager han.
"For pokker. Jeg skal have nogen herom.
Ingen fodrer mig!"
Ja, jakken er meget frisk.
-Åh! -Hej, Ron. Hvordan går det?
Det ser ud, som om du lige har tævet møgdyr.
Den første, der fik mig på scenen, var en, der hed JT Newton.
Jeg ved det ikke. Er JT i live?
Seriøst?
-Han bor på Long Island. -Det er godt nyt.
Har I troet, en fyr var død, men boede på Long Island?
Jeg var i en comedy-klub med min bedste ven.
Vi er stadig venner i dag.
Vi kom tidligt. Klokken var fem.
Dengang skulle du som komiker bare dukke op tidligt nok
til at skrive dig på listen. Der var 20 pladser.
Jeg kom efter skole.
Jeg valgte syv.
Min bedste ven valgte den femte.
Det floppede.
Han klarede det ikke.
JT præsenterede mig.
Han sagde: "Alle skal begynde et sted,
og i aften begynder denne unge mand her."
Det er, som var det i går.
Han sagde: "I ser måske en stjerne blive født.
Byd velkommen til Dave Chapel."
Jeg ankom alene, men da jeg gik på,
var min mor, som er her i aften...
...og hendes mor, som ikke længere er hos os,
dukket op. Jeg tryglede dig om ikke at komme.
Jeg tryglede dem om ikke at komme.
Jeg måtte bare konfrontere det.
Så jeg sagde til min bedstemor: "Hør her, bedstemor...
Jeg siger nogle ting i aften, som du aldrig har hørt mig sige."
Mor, du vil nyde det her. Husker du, hvad din mor sagde?
"Jeg har hørt værre."
Nej. Hun sagde: "Skat, gør det lort."
Det var i orden.
Mor, jeg prøver ikke kun at sige tak, men "Jeg sagde det jo!"
Ja, Dave.
Vi elsker dig, bror.
Ja!
Dave, du er den største.
Vi elsker dig.
Den største, bror.
Et strålende lys.
Mine damer og herrer,
den uforlignelige John Legend.
-Okay. -Tak.
Hej!
Jeg er ikke kun en stor fan af Dave,
men jeg voksede op i Springfield, Ohio. Ja.
Omkring 15 minutter fra, hvor Dave bor nu og tilbragte store dele af sin barndom.
Jeg ved, vi er i DC,
og han tilbragte også meget tid her.
Men Dave er fra Ohio, okay?
Vi lægger beslag på ham.
De fleste enestående,
store navne fra Ohio bliver berømte, efter de forlader Ohio.
Man kan hævde, at de skal forlade Ohio for at få succes.
Men utroligt nok bor Dave stadig i Buckeye-delstaten.
Han bor stadig
i en by, der får folk til at spørge:
"Hvorfor bor Dave Chappelle i den by?"
Han bor i det såkaldte "Glemte Amerika".
Dave glemte det aldrig.
Han har bragt verden til Ohio.
Hans årlige musik-jamsessions
på en lokal gård er legendariske.
Han har samlet nogle af de bedste talenter i verden
for at fejre livet der.
Og for nylig, efter masseskydningen i Dayton,
for at bringe trøst efter tragedie.
Og selvfølgelig...
Den mest ikoniske og uforglemmelige jamsession, der bliver historisk,
var tilbage i 2005.
Han tog en gruppe fra sin hjemby i Ohio, inklusive studerende
fra vores lokale, historisk sorte universitet, Central State,
på en bus til Brooklyn.
Ja!
Og da de kom til Brooklyn...
Sikke et fantastisk popkultur-øjeblik, Dave skabte.
Han samlede nogle af de vigtigste
hip-hop- og neo-soulkunstnere i verden
til en episk koncert, der blandede Daves comedy
og hans ulastelige musiksmag.
Komikere og musikere var sådan her.
Alle komikere vil være musiker.
Alle musikere mener, de er sjove.
Mor har tre bryster. Et til mælk, et til vand og et ude af drift. Kom så!
Det er ikke ret sjovt. Men det fik det ud over kanten.
Ingen har tre bryster. Det er latterligt.
Alle dem, der kommer til koncerten... Før jeg mødte dem, var jeg fan af dem.
Så at arbejde med dem sådan er en drøm, der går i opfyldelse.
Det er koncerten, jeg bare ville se.
Vi rystede verden.
Vi rystede verden!
Hvordan går det?
Mit navn er Q-Tip. Jeg er...
Jeg er stolt af at være den kunstnerisk kreative leder af hip-hop
her i Kennedy Center.
Jeg vil tale med min bror, min ven.
Du er min bror.
Jeg elsker dig. Jeg har kendt ham, siden han begyndte.
Det var 1992 eller '93,
og han kom med bussen og sagde hej. Jeg sagde: "Du er Dave Chappelle!
Jeg kender dig. Jeg så Robin Hood - helte i underhylere.
Jeg er nok den eneste rapper,
der så Mel Brooks dengang.
Jeg købte Daves første jakkesæt, da han var i Letterman I 1995.
Måske '94. Jeg tog ham med til Barney med min fætter.
Han gik i Cross Colors.
Slap af. I skal ikke tro, jeg er en vred, sort fyr.
Jeg er en vred, sort fyr, men...
Ikke? Jeg har ret til at være en vred, sort fyr. Det var anderledes.
Jeg ved ikke, om I tror på reinkarnation eller ej,
men jeg har været sort i fire liv i træk.
Jeg vil have en pause.
Hjælp mig med at byde velkommen
til medskaberen af Chapelle's Show,
den eneste ene, Neal Brennan!
Hej, Dave.
Jeg ved ikke, hvordan denne aften opstod. Dave kan ikke lide formelle ting.
Han er typisk klædt på som en vinduespudser.
Hans kone, Elaine, sagde nok: "Hvordan får jeg dig til ikke at ryge i to timer?"
Og Dave, der ikke troede, det ville ske, sagde:
"Du skal få Jon Stewart, Sarah Silverman, Neal,
Q-Tip, Tiffany Haddish,
Warren Michaels, John Legend, Bradley Cooper og Morgan Freeman til...
...at flyve til DC for at hædre mig. "
Elaine sagde: "Fint nok. Den 27. oktober." Og Dave sagde: "Fandens!"
Dave gav mig en karriere.
Vi mødtes i 1992
i en comedy-klub i New York City.
Vi skrev et par jokes sammen i årenes løb, men jeg håbede på noget større.
I 1997 ringede Dave til mig og sagde:
"Hvis Universal kontakter dig,
så sig, vi skriver en potfilm sammen."
Jeg sagde: "Hvilken potfilm?"
Dave sagde: "Tænk ikke på det."
Kort efter ringer en fra Universal og spørger:
"Skriver du en potfilm med Dave Chappelle?"
Og jeg sagde: "Ja."
"Hvornår kan du pitche den?"
"Om 30 dage."
Så vi havde en måned til et pitch,
og på dag 29 ringede jeg til Dave:
"Vi skal have den potfilm klar."
Han sagde: "Hvilken potfilm?"
Dagen før pitchet fik vi Half Baked på plads.
Det tog hele dagen. Omkring 16 timer.
Den fokusering på detaljerne kunne ses på skærmen.
Jeg ved ikke med jer, men jeg kan ikke røre mig.
Det er som at sidde fast her.
Hop til januar 1998, og Half Baked havde premiere sammen med Good Will Hunting,
Wag the Dog,
Det bli'r ikke bedre
og nåh ja, Titanic.
Ikke?
Den var et kritiker- og pengeflop og ærligt talt ikke ret god.
Et par år senere, da stanken var væk
både professionelt og personligt, talte Dave og jeg igen i telefonen.
Det plejede folk at gøre.
Og han sagde: "Lad os lave et TV-show. Som Playboy After Dark."
Hvis I kan huske, hvad Playboy After Dark var,
så få styr på jeres affærer, for I dør snart.
Hvis I ikke kan huske Playboy After Dark,
så var det et meget afslappet TV-show i 1970'erne.
Værten var Hugh Hefner, der er bladudgiver
og mild sexmenneskehandler.
Forestil jer Jeffrey Epstein med en grotte.
Dave og jeg udarbejdede et råt format på det, der blev til Chappelle's Show.
Vi pitchede det til et par TV-netværk. HBO gik ikke godt.
Kvinden sagde til Dave, og jeg citerer:
"Hvad skal vi med dig, når vi har Chris Rock?"
Dengang kunne der kun være én populær sort komiker ad gangen.
Ulig nu, hvor der kan være tre.
Så pitchede vi til Comedy Central, og de købte den.
Vi lavede en episode til Chappelle's Show, der blev til en serie, og showet gik godt.
Absurd godt.
"Så godt, at du skal til Afrika"-godt.
Vores tophistorie.
Som vi ved, betaler Kongressen over en trillion dollar
til afroamerikanere for at rette op på slaveri.
Nu har jeg nok cigaretter til mig og familien i resten af livet!
Jeg er rig!
Da showet begyndte, var Dave den sjoveste, jeg havde mødt.
Da showet sluttede, var Dave en af de sjoveste, der havde levet.
Han improviserede af og til noget,
vi aldrig havde talt om før
og måske aldrig tænkt på før.
Clayton Bigsbys taler om at indånde den hvide mands luft,
og Will & Grace var alle improviserede.
Kan du ikke lide Will & Grace, så er der intet galt med dig.
Så er der noget galt med Will.
Han er homoseksuel.
Tyrone Biggums' tale til børnene om narko med Mickey Mouse.
Han fandt bare på det.
Dig!
Ved du, hvordan hundemad smager? Gør du?
Det smager, som det lugter!
Lækkert.
Rick James, der siger, det er en fest, og knep din sofa.
Køb en til, dit rige svin!
Knep din sofa nu!
Knep din sofa!
-Og hvad sagde de fem fingre til ansigtet? -Smæk!
Han fandt på det hele.
At instruere Dave var nogle gange så enkelt som bare at stå med åben mund...
"Cut."
Det bedste ved Chappelle's Show er, at Dave kunne være helt sig selv.
Han udtrykte sit intellekt, sin vrede, sin moral,
sin fjollethed, sit hykleri, sin tristhed og sit strålende talent.
Showet var sjældent.
Det var en fuldt facetteret beskrivelse
af et menneske, der bor i USA
og har den uvirkelige oplevelse at blive født med sort hud.
Så I ved…
...Playboy After Dark.
Og showet var personligt.
Dave klandrede vist mig for Half Baked-fiaskoen.
En dag optog vi en scene,
hvor Dave sagde op, fordi han gjorde Oprah gravid.
Og...
Og vi har en scene,
hvor han raser gennem kontorerne, og han kommer over til mig
og smider affald over mig.
Derfor tror jeg, han klandrede mig for Half Baked.
Da han smed affaldet over mig,
sagde han: "Det er for Half Baked."
Okay, som I kan se, hævder han, at jeg skrev den replik til ham.
Ja, du gjorde!
Det er den eneste gang på denne aften,
hvor jeg får ros for Chappelle's Show.
Mig og Dave var fra DC, så vi indledte vores karrierer
med at tage toget til comedy-shows.
Dave Chappelle er den ældste unge komiker i branchen.
Jeg er 44 og har været komiker i 43 år!
Det røvhul blev født
og kom ud:
"Banke, banke på, røvhul!"
Med en cigaret i hånden på samme tid.
Dave Chappelle Show.
Det show ændrede mit liv.
Men især én person, Ashy Larry.
Mange husker mig som Ashy Larry.
Dave sagde: "Donnell, hvad gør du for at forberede rollen som Ashy Larry?"
"Jeg tager et brusebad...
...og tørrer mig. Jeg bliver Hollywoods mest askede røvhul."
Jeg er fra Washington D.C.
Chokoladebyen.
For os er "nigga" et stedord.
Vi har meget tyk hud.
Vi holder os ikke fra jokesene.
Humor var faktisk vores måde at overleve på.
Den eneste grund til, at jeg aldrig fik tæsk på disse gader, er,
at niggas vidste…
...at jeg er sjov.
Jeg gjorde mig klar til high school. Rektor hed Ralph Neal.
Han havde lige set Lean on Me
og gik rundt med et tyrehorn.
Jeg havde gået i skole i Ohio.
Jeg var væk i tre år. I de tre år, jeg var væk,
kom der crack-kokain.
Jeg kom tilbage til Washington. I kan godt huske crack, ikke?
I husker, hvad den gjorde ved byen.
Derfor er det mærkeligt at se så mange hvide jogge og skubbe klapvogne.
Det var alle dem i DC, der løftede den tunge byrde.
Vi klarede den hårde del.
Det er en sort by.
De kalder den Chokoladebyen.
Det har intet at gøre med chokolade.
Det var niggas.
Jeg mødte Dave her i Washington D.C.
Ja.
Jeg var 19.
Han var 17.
Vi optrådte i en klub, der hed Garvin's.
Dave og jeg tog til McDonald's
mellem shows, og vi talte om comedy,
og hvad hans fremtidsplaner var, og jeg sagde:
"Kom til New York City."
Og efter at have bestået i high school...
Det gjorde han.
Han kom til New York, og vi arbejdede begge i The Boston Comedy Club.
Og…
Okay.
Lidt forvirrende. En klub i New York, der hedder The Boston Comedy Club.
Jeg finder ikke på navnene. Det gør kokainvrag.
Men i New York
blev Dave øjeblikkeligt elsket
af standup comedy-lejren, og jeg kan huske,
at han fik en rolle i Mel Brooks-filmen
Robin Hood - helte i underhylere, og vi sagde:"Dave gjorde det!"
ROBIN HOOD - HELTE I UNDERHYLERE
-Hvem styrer? -Af sted.
Han kom tilbage fra Los Angeles
og han gik på scenen for at tale om sin tur vestpå,
og hvordan han omsider tog til Compton
efter at have hørt så meget om det.
Og han var forbløffet over at se, at folk der havde haver.
Alt det gode i Compton,
og så slog folk græs.
Og selvfølgelig gjorde de det. Men der var noget ved den lille detalje.
Det er det, han gør.
Han lader sig overraske af det, han lærer,
og så tager han os med,
mens han ser på det fra alle vinkler.
Vinkler, som de fleste af os ikke ser.
Er det ikke underligt, hvordan sygdommen begynder i 1980
og ikke dræber andre end niggas, bøsser og junkier?
Er det ikke et fantastisk sammentræf,
at den sygdom hader dem, som gamle, hvide mennesker hader?
Enten er Gud nok hvid, eller også gemte regeringen det møg i diskokugler.
Han tænker altid på ting. Han undersøger alt.
Og han kommer virkelig...
Han er i sin egen verden.
Jeg var i et dårligt kvarter. Det er kun i de værste kvarterer.
Klokken er tre om natten.
Jeg ser ud af vinduet...
Der stod et spædbarn på hjørnet.
Og barnet så ikke engang bange ud. Det stod bare der...
Det gjorde mig trist til mode.
For jeg ville hjælpe barnet.
"Jeg stoler heller ikke på dig. Beklager." Klik.
Jeg husker, vi var sammen i Vancouver, og han kom over for at ryge en joint.
Og...
Og det var det, han gjorde.
Han kom over...
...og han røg en joint.
Det hele.
Helt selv.
Mens han beklagede sig over verdens fejl.
Jeg ved, hvad verdens fejl er: Vi deler ikke nok.
Det...
Det er vist "hvæs, hvæs, ræk videre". Ikke bare "hvæs, hvæs, hvæs, hvæs".
Dave, kan du tro det? Du får Mark Twain-prisen!
Jeg kan ikke tro det.
Du fortjener den.
Det er det rigtige.
Det er perfekt, at du får Mark Twain-prisen,
for I elsker begge at bruge N-ordet i jeres mesterværker.
Hvorfor kan jeg frit bruge ordet "nigga"...
...når jeg ikke må sige ordet "bøsserøv"?
Og hun sagde: "Fordi, David, du er ikke bøsse."
Jeg sagde: "Renee...
...jeg er heller ikke en nigga."
At du er her, er alt, hvad jeg behøver.
Jeg elsker Dave Chappelle uden forbehold.
Jeg mødte Dave i begyndelsen af 90'erne.
En 17-årig knægt
kommer til New York City
direkte fra high school og prøver kræfter med de sværeste comedy-steder
I landet.
Og han var
chokerende formet
som 17-årig, og man kan...
Med gamle, barske komikerveteraner derfra
kan man tro, at vi kun følte vrede
over dette unge vidunderbarn, denne...
...unge Mozart.
Men man elskede ham...
på grund af hans venlige ånd og...
Selv dengang vidste jeg, hvor sjov han var,
og hvor indsigtsfuld han var.
Vi arbejdede sammen i 2000'erne. Vi var på Comedy Central.
Mig i The Daily Show og Dave i Chappelle's Show.
Og Chappelle's Show
var et rumskib, han havde skabt.
Og det blev et kulturelt...
...fænomen.
Comedy Central ville gøre alt for at holde det i gang.
Og de tilbød Dave
50 millioner dollar for at give dem et til. "Giv os et til."
Men Dave var i tvivl,
på grund af besværet med at skabe showet,
og fordi han var i tvivl om effekten blandt det publikum, det var rettet imod.
Så han gik.
Og det var det øjeblik,
hvor jeg tænkte:
"Har Comedy Central 50 millioner dollar?"
De møgdyr lader os ikke engang få snacks i The Daily Show.
De har 50 millioner dollar.
På det tidspunkt gik Dave derfra.
Han var færdig. Men jeg vidste, at de penge havde brug for et hjem.
Dave, du skal…
Undskyld.
Du skal vide i aften,
at jeg opdrog de penge, som var de mine egne.
Den mand er utrolig. Jeg taler ikke kun om hans standup.
Hans samspil med folk. Tilfældige folk og fans.
Vi var i Minneapolis, Minnesota.
En hvid knægt flipper ud:
"Du godeste!
Dave Chappelle!"
Han går bare amok.
Og jeg sagde: "Slap af."
Jeg er stor, så folk tror, jeg er hans livvagt.
Jeg sagde: "Slap af." Han sagde: "I guder! Dave Chappelle!
Kom op i min lejlighed.
Jeg har pot."
Dave og jeg så på hinanden.
Jeg sagde: "Jeg har ikke mere pot. Lad os...
...i det mindste se, hvad situationen er,
og hvor den fører os hen."
Ved I, hvad jeg mener? Vi går op i hans lejlighed.
Da jeg gik ind, var der en stor skål med pot, ligesom hvide har.
Jeg tog en klump og sagde: "Mange tak."
Vi er ved at gå ud,
mens han hamrer på sin bofælles dør.
"Vågn op, bror! Vågn op!
Vi har fandeme Dave Chappelle i vores lejlighed!"
Men han vågner bare ikke op.
Og vi går. Han siger:
"Tag et billede.
Tag et billede med mig."
Og Dave sagde: "Vi bevæger os om aftenen.
Af sikkerhedsmæssige årsager...
...kan vi ikke gøre det."
Vi går ned ad hans trapper,
og han er ved toppen af trappen og siger:
"Ingen vil tro mig!"
Du styrede, mand.
Du styrede.
Lidt ros til Washington D.C.'s borgmester, Muriel Bowser.
Lad mig sige...
Du er en meget vigtig person for mig.
Der er kun et års forskel på os,
og du styrer vores by på vidunderlig vis.
Jeg besøgte min gamle skole.
Borgmester Muriel arrangerede
en renovering på 150 millioner dollar
af Duke Ellington School of the Arts.
Jeg var misundelig på eleverne.
Du betyder alt for mig,
og du gjorde noget godt for byen.
Og tak. Jeg mener det.
Jeg har aldrig stemt i Washington, men hvis jeg gjorde,
så ville jeg stemme på dig.
Hvis du ryger crack, ville jeg stadig stemme på dig.
Jeg ved, du ikke gør det. Men hvis du nogensinde vil,
så forkæl dig selv. Jeg giver dig gerne frit spil.
Jeg blev først opmærksom på Dave Chappelle kort før den første Nutty Professor,
for jeg skulle spille hans rolle.
Jeg så ham og sagde:
"Den knægt vil være sjov i den rolle."
Jeg prøvede at være fredelig. Men nu er det tid til,
at Reggie "karatariserer" din røv.
Dave er meget klogere end alle andre.
Dave er...
...nok den mest intellektuelle komiker nogensinde.
Det tog os som et folk 400 år at regne ud,
at hvide folks svaghed hele tiden...
...var at knæle under nationalsangen.
Det er en skrøbelig ånd.
Nemlig, nigga.
Hvad laver I, niggas? Rejs jer!
Han udvidede kunstformen og sin indflydelse på kulturen.
Han er uden tvivl sin generations stemme. Ingen er i nærheden af ham.
Godt. Okay.
Min datter er deromme, og jeg takker for,
at jeg mødte dig, før jeg fik min datter.
Nej, det er godt.
Du lærte mig at være en bedre mand. Du lærer mig at være en bedre mand.
Jeg har lige indset det.
Er det ham? Er det din søn?
Jay.
Han er så gammel nu...
...som du var, da jeg mødte dig.
Jeg så dig på YouTube. Den video med pigen.
Ja.
Det gjorde mig glad.
Du lignede dig. Du var bare...
Du gjorde det bare.
Det er nok den bedste scene, jeg har haft med en anden skuespiller.
Jeg mener det.
Jeg skrev den til dig.
Det tog to år,
men du gav mig din sjæl den dag.
Og du dukkede op. Jeg kunne ikke tro, du gjorde mig den tjeneste.
Og jeg glemmer det aldrig.
Og jeg elsker, at den er låst for evigt på skærmen,
fordi den var så smuk.
Og alle folkene boblede med det, der sker, når man er sammen med Dave Chappelle.
Så det er et meget, meget unikt individ.
Men jeg ved ikke, hvordan det skete. Jeg kender ikke genetikken,
opvæksten i DC, Duke Ellington-skolen,
første standup som otteårig. Jeg ved ikke, hvilken kombination
der gjorde dig til dig,
men jeg er heldig at leve på samme tid,
så jeg kan se dig som menneske og kunstner.
Og...
Og vi kaster et begreb rundt. "Geni."
Når jeg tænker på geni, er det måske reserveret, socialt uvidende.
Du er også unik som et geni, fordi du har en egenskab,
der er... Det er empati.
Du behandler alle på samme måde.
Det er det bedste ved dig.
Så tak, min ven.
Jeg er stadig vred over SNL.
I monologen sagde du, du var i Det Hvide Hus...
Og der var en stor fest.
Alle var sorte, bortset fra Bradley Cooper af en eller anden grund.
Der var mange og en hvid, og du sagde: "Bradley Cooper er her."
Vi tog dertil sammen, møgdyr!
Jeg elsker dig.
De fleste af mine venner er fra bunden af livets rangstige
og nåede til midten og toppen.
Så vi havde alle en lang tur.
Jeg elsker at komme tilbage. Jeg har været her ofte, men ikke...
...for at fejre mig.
Jeg elsker dig.
Vi er her for dig.
Vi er der altid for dig, for du er der altid for os.
Jeg elsker dig stærkt.
Richard Pryor var den første modtager af Twain-prisen.
Da jeg indledte SNL, var han den første, jeg bad om at være vært.
I sommeren 2016 og med valget forude
var der en anden person, jeg var lige så opsat på at få fat i.
Jeg vidste, at det i showet den 12. november efter valget
skulle være Dave Chappelle.
Tak.
Jeg havde brug for en til at forklare, hvad der lige var sket.
Jeg ville have Dave af samme grund som Richard.
Han siger sandheden og er den sjoveste, der arbejder i dag.
Det ville blive et stort øjeblik for SNL og ham.
Jeg vidste, at Dave ville være klar, når det gjaldt.
Amerika har gjort det. Vi har valgt og internet-trollet vores præsident.
De hvide raser. Jeg har aldrig set noget lignende.
Jeg har ikke set hvide så vrede siden O.J.-dommen.
Der er en splitscreen med hvide på begge sider.
Jeg siger ikke, jeg nyder det. Kun at jeg aldrig har set det før.
Jeg så et hvidt oprør i Portland, Oregon, i TV forleden aften.
Den onsdag, dagen efter valget, havde vi gennemlæsning til showet.
Stemningen var ret dyster.
Folk følte sig anspændte og meget sårbare. Det var noget rod.
Dave sad ved siden af mig,
så på dem alle og fornemmede stemningen i rummet.
Han spurgte, om han måtte læse et citat af Toni Morrison. Citatet lød:
"Det er nu, kunstnere indleder arbejdet. Der er ikke tid til fortvivlelse,
ingen plads til selvmedlidenhed, Ingen grund til stilhed,
ingen plads til frygt.
Vi taler, vi skriver, vi har sprog.
Det er sådan, civilisationer heler."
Så vidste jeg, at vi var okay.
Showet begyndte med Kate McKinnon, der sang "Hallelujah" som Hillary Clinton,
og så kom Dave ud.
Jeg vidste ikke, hvad han ville gøre.
Jeg vil gerne tro, at han gjorde, men...
Jeg er ikke sikker på det.
Han var fantastisk. Han glimrede.
Det var et skelsættende show.
Jeg ønsker Donald Trump held og lykke. Og jeg giver ham chancen...
...og vi, de historisk udelukkede, kræver, at han også giver os en.
Mange tak.
Din evne til at sige din mening,
uanset hvad folk mener om den…
Den frygtløshed,
hvor du underholder, som du vil...
SNL-MEDLEMMER
...har helt sikkert påvirket mit liv
så meget, at jeg spillede
en varulv-koreograf i aftes.
Og jeg var meget stolt.
Og det lærte jeg af dig.
Jeg holder dine første to sæsoner af Chappelle's Show
op imod alle comedy-shows i historien.
Det er forrygende.
RACE-HVERVNING
Velkommen til den første og nok eneste race-hvervning i New York City.
Det er spændende, hvem der hverves af hvilken race. De sorte vælger først.
Det første lotteri, en sort har vundet, i lang tid.
Ja, og de klager nok alligevel.
Fuck dig.
Den Sorte delegation...
...vælger Tiger Woods.
Den rigeste og mest dominerende idrætsudøver i verden
er nu officielt sort.
Farvel, stegte ris.
Hej, stegt kylling.
Jeg elsker dig, far!
Jeg vidste ikke, du havde så mange gamle, hvide fans.
Hvad?
Det er, som om jeg døde og tog til Brooks Brothers...
Der tales ofte om ærlighed.
Folk taler om ærlighed og comedy,
men mange gode komikere fortæller ikke altid sandheden.
Rodney Dangerfield var faktisk meget respekteret.
Han løj hele tiden.
Når vi taler om ærlighed, taler vi om ikke at være bange for at sige, hvad vi føler,
for det er den forbindelse, komikere kan have med folk.
Og ingen gør det bedre end du.
Og det lærer vi af,
for vi ved alle, at vi er en del af joken.
Dave gør det...
Han vil gøre grin med alle,
uanset om du er hvid eller bøsse. Sådan er det.
Alle elsker mig, og jeg elsker alle.
Jeg har venner, der er L'er, venner, der er B'er,
og venner, der er G'er. Men...
...T'erne hader mig.
Og det er ikke deres skyld. Det er min.
Jeg kan ikke stoppe mine jokes om det.
Jeg vil ikke skrive de jokes, men jeg kan ikke stoppe!
Det er sært at tale med dig om comedy, for du kan fortælle alle her
alt om comedy, men der er én ting,
som du aldrig vil vide om comedy.
Og det er at lave comedy med en Dave Chappelle at se op til.
Så tak for det. Mange tak.
Sådan.
Og jeg er her for at fejre Mark Twain.
For mig er det comedy.
Hvis I ikke tror, Mark Twain er morsom,
så vil jeg gerne læse en lille del
af Huckleberry Finn.
Okay.
Godt.
Ret dig op.
"Huck…
Huck Finn tog fat i sin ven, Jim.
Eller som vi kaldte ham..."
Jeg behøver ikke at læse det hele.
Ja, jeg er glad.
Kan I se det?
Skal vi elske i aften?
Som venner.
Du dufter dejligt.
Jeg elsker ham så meget. Jeg er meget følsom.
Det ved du. Jeg græder for dig.
Jeg har aldrig set en kunstform, der er renere end standup comedy.
Det undrer mig, at folk ikke ved, om det er en kunstform eller ej.
At lukke lort ud er en kunstform.
Ikke sandt, Muriel?
Alle standup-komikerne her...
Jeg vil minde jer om,
og jeg har altid sagt det...
Vi har den bedste genre.
Vi behøver ikke at vide andet end det, vi ved.
Og alt det, vi ved, er værdifuldt
på grund af det, vi gør med det.
Vær tro mod dig selv.
Fuck legen.
Pengene kommer.
De fleste af jer klarer det ikke.
Jeg vil være ærlig.
Jeg hørte et interview med Patton Oswalt, en berømt komiker. Han begyndte med mig.
Patton siger til Terry Gross...
I kender Terry: "Og ja..."
Patton sagde til Terry Gross:
"Terry, ingen gør det godt ved deres første standup."
De stoppede. Jeg kørte i bilen og hørte interviewet. Så sagde han:
"Okay. Dave Chappelle gjorde det godt ved sin første standup."
Jeg smilede fra øre til øre.
Patton fortalte ikke Terry,
at de næste syv-otte gange var rædsomme.
Men den første gang...
...var fandeme god.
Lidt som den første gang med sex.
Den anden gang med sex slår en dig i hovedet med en forhammer.
Nej, det er ikke så godt som første gang.
Men måske vil ingen slå mig i hovedet
med en forhammer den niende eller tiende gang.
Jeg tror ikke nødvendigvis på politik.
Men jeg tror, at tro på politik er noget, landet desperat har brug for.
Præsident Bush taler stadig for at invadere Irak.
Efter en undersøgelse er jeg og min regering enige om,
at området er klar til et regimeskifte.
Ja.
Den nigga prøvede at dræbe min far!
Lincoln klokker i det.
Pokkers.
Truman klokker i det.
Carter klokker i det.
George Washington er den værste af de værste.
Ja, jeg sagde det.
Vi ser disse sandheder som indlysende.
"Alle mennesker er skabt lige."
"Hent en sandwich, nigga, eller du dør." "Frihed og retfærdighed for alle."
Jeg så Donald Trump ved en pressekonference.
"Jeg bringer kul tilbage."
Kul?
Jeg overdriver ikke engang.
Jeg har aldrig i mit liv set en forbandet klump kul!
Hvis du vil have møgdyr til at grave efter ting,
så find trøfler, nigga. Det er det, jeg kan lide.
Det er et valgår. Vi skal være seriøse.
Alle velfungerende afroamerikanere skal skaffe sig et lovligt skydevåben.
Kun sådan vil de ændre loven.
Selv om Amerika er verdens største nation,
har vi stadig mange moderne problemer.
Sundhedsvæsenet er i krise. Medicaid virker ikke.
Men vores naboer i Canada har gratis sundhedspleje for alle borgere.
Så hvad foreslår jeg?
Falske canadiske ID-kort til alle amerikanere.
Jeg hedder Dave Chappelle. Og jeg vil repræsentere dig.
Folk siger altid: "Chapelle's Show så sjovt ud. Var det sjovt?"
Det var det ikke.
Det var slet ikke sjovt. Det var hårdt.
Vi holdt os vågne i 48 timer ad gangen for at følge med.
Vi blev bombet og udtømt. Vi havde begge erektil dysfunktion.
Jeg fortalte Dave om min, og han sagde: "Vi bruger laptops for tit."
Og så sagde han: "Vi er ikke så unge som før."
Der er ingen årsagssammenhæng mellem laptop-brug og erektil dysfunktion.
Og vi var 29 år.
Dave Chappelle forvandlede mit liv.
Han lånte mig 1.000 dollar til at flytte til LA.
Han bad mig skrive en film med ham, da jeg var uerfaren.
Dave Chappelle troede på mig, da ingen andre gjorde det.
Vi har alle en ven, der pludselig vil lave noget sjovt.
Forestil jer hans SMS'er og telefonopkald.
Han ringede en tirsdag eftermiddag og sagde:
"Jeg har lige set 12 Years a Slave.
Tror du, slaver piskede deres børn?"
På en tirsdag eftermiddag.
Som det sidste...
Husker I kun en ting fra min tale i aften,
så lad det være, at Chapelle's Show ikke var sjovt.
Men det var godt og næsten umuligt at overgå. Og det er på grund af ham der.
Det her har været fandens vidunderligt.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. Jeg vil ikke have aftenen til at slutte.
Jeg lover jer,
at med den, der bekymrer sig mest, så bekymrer jeg mig mindst lige så meget.
Jeg ved, hvad jeg fik,
for jeg mistede det hele.
Jeg vil fortælle jer noget. Jeg taler ikke ofte om det.
Har I nogensinde arbejdet hele livet for noget, der ikke duede?
Det skete for mig.
Det var hårdt.
Tænk over det.
Jeg var væk i 12 år.
Det er ikke bare lidt tid.
Det var et helvede.
Jeg så andre niggas, som jeg kendte, blive meget berømte.
Jeg så verden fortsætte uden mig.
Jeg sørgede over tabet af den,
og efter et stykke tid
var jeg ligeglad.
At komme tilbage var skræmmende.
Jeg forstår, hvad jeg er.
Det gør jeg. Mere end nogen anden.
Når de skriver om mig i historien,
er jeg død og læser den: "Jeg vidste, de ville sige det."
De siger, at en person ikke kan drømme om et ansigt,
de aldrig har set.
Jeg kan ikke tro, det er rigtigt. Men det er nok rigtigt.
Jeg har mange ansigter.
I 32 år kunne jeg lukke øjnene på enhver aften
og se mange ansigter.
Hver aften.
De fleste aftener smilede de.
De aner ikke, hvordan verden ser ud derfra.
Forskellige racer, forskellige farver, forskellig tro.
De ser på mig og smiler i 32 år, aften efter aften.
Ingen komiker tager det for givet.
Jeg sværger, at det her måske er det mest noble erhverv.
Robin Williams sagde noget, jeg elskede:
"Comedy er det eneste job, du kan have, hvor du kan bruge alt, hvad du ved."
Det er rigtigt.
Du kan bruge mere, end du ved. Du bruger, hvad du mener. Brug det.
Vær ikke bange.
Lad ikke de møg-niggas lukke din mund.
Sig det alligevel.
Hvis du er hjemme og ser med og er usikker på det her,
fordi du ikke har tjekket Twitter for at se, hvordan du har det...
...så kan du...
Nej, det er okay. Stol på mig.
Jeg har kigget. Du finder det dejligt forfriskende.
Her er det med Dave.
Dave blev ikke sjov til sidst.
Han var altid sjov.
Og han er stadig i topform.
Hvorfor? Fordi han hele tiden udvikler sig og vokser.
Det er af og til en lidt mere lateral bevægelse, men...
…altid med et nyt perspektiv.
Hans kritiske tankegang
er hans kunst.
Hans standup forbløffer mig.
Den ændrer, hvad jeg mener.
Og nogle gange er jeg helt uenig med ham, men det er det, jeg elsker med Dave.
og elsker med kunst.
Man finder kun grænsen ved at gå over den.
Og hvad er livet, hvis ingen går over grænsen?
Mine damer og herrer, tag jer sammen, ellers holder I ikke til dette show.
Bare tag jer sammen.
"At jeg er klædt sådan her...
...gør ikke...
...mig til en luder."
Det er som mig, Dave Chappelle, komikeren,
der går rundt i en politiuniform.
Der løber måske en over til mig. "Gudskelov! Betjent, hjælp os.
Kom nu, de er herovre. Hjælp os!"
Jeg siger: "Åh...
At jeg er klædt sådan her...
...gør ikke mig ikke til en betjent."
Jeg er det, der på gaden kaldes en "offer-klandrer".
For fanden! Michael Jackson misbrugte børn!
Hvordan var de børn klædt på dengang?
Den eneste grund til, at alle taler om transkønnede, er,
at hvide mænd vil gøre det.
Det er rigtigt.
Det sagde jeg lige.
Var det kun kvinder, der følte det, eller sorte og mexicanske fyre, der sagde
"Vi er som piger indeni",
så er det: "Klap i, nigga. Ingen spurgte om dine følelser.
Kom nu, vi har jordbær at plukke."
En stank af hvide privilegier.
Har I tænkt på, hvorfor det var lettere for Bruce Jenner at ændre køn,
end det var for Cassius Clay at ændre navn?
Alle bliver vrede over de jokes.
Men det er det bedste tidspunkt at sige dem.
Mere nu end nogensinde.
I har en pligt til at tale uforsvarligt.
Ellers hører mine børn måske aldrig, hvordan det lyder.
Glæden ved at tage fejl.
Jeg kom ikke for at have ret. Jeg kom for at fjolle rundt.
Det mod,
det kræver som entertainer og kunstner,
at forsvare den, du ved, du er,
at tage en chance med sig selv...
Det er bare endnu en grund til, at vi alle elsker og respekterer
og beundrer denne mand.
Og det var ikke, før vi turnerede sammen for et par år siden,
at jeg virkelig fik en chance for at se ham gå gennem livet.
Jeg har altid forestillet mig ham på en traktor i Ohio, hvor han hører Prince.
Men det var Dave, så jeg forestillede mig Prince der,
for det er bare sådan, Daves liv var.
Der skete ting i Dave World, der bare ikke sker…
...andre steder.
Sidste gang... Det var vist i 2008, og jeg var i DC.
Bagerst i en lille restaurant var der en, jeg genkendte som Dave Chappelle.
Og jeg tænkte: "Hvorfor er Dave Chappelle her?"
Jeg sagde: "Dave..."
Jeg havde ikke set ham længe. "Hvordan går det? Hvad laver du?
"Dave, jeg skal over til Walter Reed."
Det var midt i Irak-krigen, og jeg ville møde Walter Reed,
og jeg havde en masse Chappelle's Show-DVD'er,
som jeg tog med.
For de elsker dem, og The Daily Show...
Så jeg har de Chappelle's Show-DVD'er og siger til Dave:
"Dave, jeg går ned og møder dem,
de sårede krigere, og jeg har dine DVD'er.
Hvad laver du lige nu?" Han er en spontan fyr.
"Lad os forbløffe dem." Han ser på mig, og jeg glemmer det aldrig.
Han ser op og siger: "Nej, tak."
Det respekterede jeg meget.
Jeg kender ingen, der føler noget mere dybtfølt
og samtidig er pisseligeglad.
Dave er en prøvesten,
fordi han søger viden.
Han er en mand, der opsøger folk
og erfaring og viden,
og han vil røre den og mærke den og være med den på jorden,
så han kan kanalisere den gennem sin kunst
og styre den tilbage til jer som noget helt andet og nyt.
Jeg kan sige dette:
Der er kun én person, der kan sige:
"Jeg har brug for dig.
Og jeg vil være der
uanset hvad
og uanset hvor."
Og da han ringede for nylig og sagde "Jeg har brug for dig",
stod jeg en uge senere med Dave
på en scene i Dayton, Ohio.
Tredive meter
fra stedet med en af de værste masseskydninger i USA's historie.
Og jeg så den mand
hjælpe en by...
...med at hele et sår, der var skabt af vold
og skabt af smerte.
Da vi sad og så Stevie Wonder synge "My Cherie Amour",
og publikum jublede og genvandt deres by,
så han på mig på scenen og sagde:
"Det er deres minde nu.
Det er deres minde."
Jeg siger det hver gang her. Jeg håber, I husker det.
I er meget nødvendige nu.
Det er en sæson for kunstnere.
Jeg bygger en hemmelig hær af kunstnere.
I skal komme ud og kæmpe i hæren.
Det er ikke en voldelig kamp, men den er afslørende.
I skal afsløre folk over for sig selv ved at vise jer selv med jeres kunst.
Helt ærligt... At se jer inspirerer mig.
Det er, som om jeg lige var jer.
Hvis jeg kunne gå tilbage og tale med mig,
så ville jeg sige, hvad jeg siger til jer.
"Vær sød og vær ikke bange."
Tak!
Mark Twain-prisen blev skabt til ære for en stor satiriker
og respektløs observatør af den verden, han levede i.
Når vi hædrer Dave Chappelle i aften med Mark Twain-prisen,
så hædrer vi en komiker i topform.
En, der allerede har et liv med bedrifter bag sig,
men lover at have endnu et liv i de kommende årtier.
Af disse grunde er Kennedy Center stolt af at give Dave Chappelle
nationens førende komikerpris,
Kennedy Center Mark Twain-prisen.
Tak!
Jeg nyder ikke at vide, hvad der vil ske.
Jeg nyder at skabe minder.
Nogle gange gør jeg alt det skøre med mine kolleger,
så de kan fortælle deres venner, at jeg gjorde det.
Men frem for at tale om mig selv vil jeg tale lidt om min genre.
Standup comedy
er en meget amerikansk genre.
Jeg tror ikke, at et andet land kan producere så mange komikere.
Uden at mange i dette publikum ved det,
findes der næppe en holdning i dette land,
der ikke er repræsenteret i en comedy-klub
af en person.
I har alle en mester i lokalet.
Vi ser jer skændes.
Men når vi er sammen,
taler vi om det.
Jeg kender komikere, der er racistiske. Jeg ser dem på scenen, og alle griner,
og jeg tænker: "Det møgdyr mener det."
Jeg bliver ikke vred på dem eller hader dem.
Vi går op og snupper en øl,
og jeg værdsætter af og til den kunstfærdighed,
de maler deres racistiske holdninger med.
Så alvorligt er det ikke. Der er en grund til, at første tilføjelse er først.
Den anden tilføjelse er der kun, hvis den første ikke virker.
Vi skal lukke luft ud af bolden.
Landet bliver stramt. Det føles ikke som noget andet tidspunkt i mit liv.
Så i aften
er jeg beæret over,
at mine kolleger er her.
I comedy
og i musik.
Og alle i Amerika skal se på mig.
Se mig ryge indendørs.
Jeg spurgte ikke nogen. Hvad vil de gøre? Smide mig ud, før jeg får prisen?
Nej, nigga, det kaldes indflydelse.
Det bedste ved i aften var at se mange mennesker fra forskellige dele af mit liv.
Venner, jeg voksede op med her i DC,
mine venner fra Ohio, dengang og nu,
venner fra comedy-klubber,
alle de musikere, der forbløffede mig.
I aner ikke, hvordan I inspirerer mig.
Jeg har en særlig hilsen til min gamle ven Tony Woods.
Miles Davis har et citat.
Det er en favorit. Miles Davis sagde mange seje ting.
Men han sagde noget, jeg elsker.
Han sagde: "Det tog mig år at lære at spille som mig selv."
Han så andre musikere og prøvede at spille som Dizzy eller Bird,
alle de gode fyre.
Tony Woods er min Dizzy og Bird med mig som Miles. Jeg gjorde som dig.
Du var den første, der gjorde det helt rigtigt.
Du er frygtløs og fortalte sandheden.
Der er noget så ægte ved denne genre, når den udføres korrekt,
at jeg vil kæmpe mod alle,
der kommer i vejen for en ægte udøver af denne kunstform,
for jeg ved, du tager fejl.
Det her er sandheden,
og du spærrer for den.
Jeg taler ikke om indholdet.
Jeg taler om kunstformen.
Forstår I det?
Har vi en aftale?
Og jeg har noget, jeg gerne vil sige i aften.
Jeg er bøsse.
Jeg er bøsse og…
Jeg glæder mig til at se, hvad det betyder for min karriere.
Mange særlige hilsener.
En førende arkitekt bag århundredets comeback,
min bror og min mentor,
den storslåede Stan Lathan.
Jeg drømte ikke om, at jeg kunne arbejde med en så stor som dig.
De sidste fem specials
var glohede.
Jeg vil ikke lave en ny special med andre end dig.
Så spis dine grøntsager
og lev så længe, du kan,
for vi skal lave et par stykker mere af dem.
Neal Brennan, din tale fik mig til at græde,
fordi den mindede mig om alle de hårde arbejdsdage
og alle de penge, jeg ikke fik for det.
Den anden særlige hilsen, jeg har,
for intet af dette havde været muligt uden den person, er til min mor.
Mor.
Min mor.
Mor.
I aner ikke, hvad jeg udsatte hende for.
Hvis du bare havde født mig,
havde det været mere end nok.
Men det faktum, at du opdrog mig og opdrog mig godt…
Vi havde en tradition i vores hus. Jeg kendte ordet "griot" som dreng.
En griot var en person i Afrika, der havde til opgave at bevare landsbyens historier.
Alle fortalte griot historierne, og de huskede dem alle
til de kommende generationer.
Og når de blev gamle, fortalte de dem til en anden.
Og de siger i Afrika,
at når en griot dør, så er det, som når et bibliotek brænder ned.
Min mor sagde til mig, før jeg tænkte på comedy:
"Du skal være en griot."
Hun fyldte mig med alle historier om sort liv.
Hun er uddannet i afroamerikanske studier.
Hun lod mig forstå den sammenhæng, jeg blev opdraget i.
At jeg opdrages i et fjendtligt miljø,
som jeg skal tæmme.
Da jeg var 14 år, var jeg i natklubber
og begik mig i en voksen verden. Jeg var bange.
Crack-epidemien var i gang, og min mor hørte skud udenfor og blev bange.
"Måske er det min søn." Men tidligt i min karriere,
plejede du at sidde i klubben med mig, mor.
Hun arbejdede hele dagen.
Du faldt i søvn og ventede på, at jeg gik på.
Hun så mit show hver aften.
Ved I, hvor lang bilturen er hjem?
Hvor mange af jer har hørt jeres mor sige "Fisse-jokesene gik for vidt i aften"?
Jeg var en blid dreng.
Jeg var følsom, havde let til gråd
og var bange for at slås.
Og min mor fortalte mig noget, og du sagde det mere end en gang.
Du sagde: "Du skal nogle gange være en løve,
så du kan være det lam, du faktisk er."
Jeg lukker mit møg ud som en løve.
Jeg er ikke bange for nogen. Når det er ord mod ord,
vil jeg dyste mod de bedste,
så jeg kan slappe af og være mig, og derfor elsker jeg min kunstform.
For jeg forstår alle udøverne.
Vi kan være uenige, men jeg ved, hvad de vil.
De vil høres og har et budskab.
De har bemærket noget. De vil bare blive forstået.
Jeg elsker den genre.
Den reddede mit liv.
Så i aften, mor, vil jeg hædre dig
på en meget særlig måde, som jeg ikke kan gøre alene.
Men fordi jeg nu er en mand med store og indflydelsesrige venner,
vil jeg invitere Thundercat ud på scenen. Thundercat.
Den storslåede Mos Def.
Washington D.C., mange tak
for at give mig et hjem og en start.
I dag er det Dave Chappelle Dag i Washington D.C.
Borgmesteren sagde det.
Så på fremtidige Dave Chappelle-dage vil jeg bede alle, der vil fejre det,
om at skabe et utroligt minde for dem selv og/eller en anden.
Mange tak.
Godaften.
Tak, bror Dave.
Mine børns mor, der hjælper mig og giver mig styrke
til at gøre alt det, jeg gør...
Elaine...
...gudskelov for dig.
Tekster af Claus Christophersen