Downloaded from YTS.MX
Toivottakaa tervetulleeksi koomikoiden kuningas Dave Chappelle.
LAUANTAI 26.10.2019
Official YIFY movies site: YTS.MX
PÄIVÄÄ ENNEN MARK TWAIN -PALKINNON MYÖNTÄMISTÄ DAVE CHAPPELLELLE
Kiitos.
Kiitos kovasti.
Istukaa vain.
Huomisilta on merkittävä komedian saralla.
Olen yllättynyt saadessani tämän palkinnon näin nuorena,
mutta voin vannoa, että ansaitsen sen.
Ette käsitä, millaista tämä työ on.
Vartuin katsellen maailman parhaita paskanjauhajia.
Jokaista mielipidettä kohti on koomikko, joka romuttaa oman näkökannan.
En silti haluaisi elää maassa, jonka henki on heikko.
Haluan elää sotilaiden keskuudessa.
SUNNUNTAINA DAVE SAA KENNEDY CENTERILTÄ MAAN ARVOSTETUIMMAN KOMEDIA-ALAN PALKINNON
Miten saat tämän palkinnon näin nuorena? -Veihän se 32 vuotta.
No niin. Olkaahan kiltisti. -Dave...
Mokomat villit.
En muista nuotteja.
Kaikkien kokoontuminen yhteen on aika harvinaista, kun kaikki on hyvin.
Tämä saa minut kiitolliseksi.
KOOMIKOT, MUUSIKOT JA PERHE JUHLISTAVAT DAVEA.
Hermostuttaako? -Palkinnon saaminenko? Ei.
Ympärilläni on tänään taiteellisia neroja sekä yleisö,
joka arvostaa taiteita valtaosaa enemmän.
Ei se oikein aiheuta paineita.
Moni ansaitsee tällaista...
Kunnia tavata sinut. Kiitos.
-Olet kunnon äijä. -Kiitos.
...mutta se myönnetään harvalle.
LÄMPIÖ
Minulle kelpaa mikä tahansa syy kokoontua yhteen.
Pitäisikö panna grillit?
Hyvä yleisö.
Olemme kokoontuneet tänne tänään -
jakamaan elämäntyöpalkinnon nimeltä Twain -
ja juhlimaan legendaa nimeltä Dave.
"Legenda" on voimakas sana.
"Legenda" muistetaan ikuisesti, ja ikuisuus on pitkä aika.
Tänään ei kuitenkaan juhlita vain tämän legendan menneitä tekoja,
vaan myös niitä, joita hän tekee parhaillaan.
Lisäksi tunnustamme, että Daven parhaat ajat ovat vielä edessä.
Nyt, tytöt ja pojat,
naiset ja herrat,
on Mark Twainia siteeratakseni aika -
"helvetillisen hulinan"!
Seuraavaksi Daven alma materista -
saapuu esiintymään Duke Ellington School of the Artsin marssibändi.
Onko tuo Duke Ellingtonin bändi?
Kyllä on.
Nyt pyydämme lavalle Kennedy Centerin Mark Twain -palkinnon 22. voittajan -
Dave Chappellen.
Tervehdys!
Minä olen Tiffany Haddish.
Tässä kohtaa pitäisi antaa aplodit ja villiintyä. Odotan kyllä.
Tajuan, miksi käytät näitä, Dave.
Nämä ovat tosi mukavat.
Tiedän. -Katsokaahan kaikki ympärillenne.
Miettikää, millaista väkeä olemme saaneet näihin bileisiin.
Koomikoita, näyttelijöitä ja muusikoita. He ovat täällä yhden miehen takia.
Olemme kaikki täällä, koska Dave yhdistää ihmiset tavalla,
johon kukaan muu maailmassa ei pysty.
Tutustuin Daveen yli 20 vuotta sitten, ja olemme olleet ystäviä siitä asti.
Dave, olet aina ollut minulle mentori ja isoveli.
Mietin sinua joka ikinen kerta astuessani lavalle,
koska haluan, että olet ylpeä minusta. Olethan kaikkien aikojen paras.
Daven paras puoli on spontaanius,
ja lempitarinani hänestä sijoittuu jouluun.
Työvuoroni kodittomien ruokajonossa oli juuri loppunut...
Olen mukana joka vuosi, koska muistan juureni.
Viittaan siis kodittomuuteen.
Dave soitti ja pyysi minua drinkille.
Kun saavuin paikalle, Marlon Wayans istui hänen seurassaan.
Olin ihan: -
"Mitäs te isät teette täällä jouluna? Eikö teidän pitäisi olla lastenne kanssa?"
Dave vastasi: "Mikä Scrooge sinä muka olet? Ota paukku."
Nauroimme ja vitsailimme aamuyhteen asti.
Sitten Dave kysyi, haluammeko keilaamaan.
Sanoimme, ettei mikään keilahalli ole avoinna tähän aikaan jouluna.
"Mitä sinä oikein selität?"
Hän kysyi nauraen: "Tajuatteko, että olen Dave Chappelle?"
Hän soitti yhden puhelun.
Sitten hyppäsimme hänen katumaasturiinsa ja ajoimme valtavan portin luo.
Se oli oikeasti valtava.
Tuli mieleen, keilaammeko Jurassic Parkissa.
Nousimme autosta ja kävelimme ovelle.
Arvatkaa, kuka sen aukaisi. Arvatkaa.
Pyysin arvaamaan. Tehkää se.
Oven avasi Eddie Murphy!
Ihan tosi! Eddie Murphy.
Olimme Eddie Murphyn kotona.
Olin ihan...
Dave käski minun rauhoittua, ettei meitä heitetä pihalle.
Olin vain: "Hyvä luoja. En voi uskoa, että Axel Foleylla on keilarata."
Juttelimme, nauroimme ja tarinoimme tuntikausia.
Sellainen kaveri Dave on. Hän on spontaani,
lumoava ja surkea keilaaja.
Terve. Olen Paul Pelosi.
Tiffany Haddish. -Tunnemme sinut kyllä. Vaimoni Nancy.
Hei, Nancy. -Esityksesi oli tosi hyvä.
Kiitos. -Se oli hienoa.
Yleisö liikkui sinun tahdissasi.
Ensimmäinen keikkani oli tällä klubilla. -Oliko?
Vuonna 1992.
Aika tosiaan rientää. -Ajan kanssa ei vitsailla.
DAVE YSTÄVINEEN PALAA JUURILLEEN...
Hyvää iltaa, hyvät naiset ja herrat. Tervetuloa DC Improv -klubille.
...IMPROVISOIDUN ILLANVIETON MERKEISSÄ
Täällä on tupakointi kielletty. -Tiedät homman nimen.
Ilta ja viikonloppu on omistettu Davelle.
Saat kaikki paikalle, Dave.
Dave Chappelle voitti Mark Twain -palkinnon.
Aplodit Davelle.
Mark Twain -palkinto.
Hän tienaa rutosti...
Mark Twain -palkinto kyllä kielii tienesteistä.
Minä hädin tuskin tiedän, kuka Mark Twain on.
En pysty sanoin kuvailemaan, millaista on saada tällainen kunnia -
ja vielä kaupungissa, josta aloitin. Itse asiassa...
Tässä knoppitieto.
Tämän salin ensimmäisessä esityksessä minä olin illan ensimmäinen esiintyjä.
Lavalla olivat minä, Brian Regan ja joku lepakko nimeltä Ellen DeGeneres.
Emme tienneet hänen lesboudestaan. Yritimme vain saada pesää.
Anteeksi vain. Luulin tätä komediaklubiksi.
Hyvät naiset ja herrat.
Komediaklubit ovat ehkä viimeisiä paikkoja,
joissa voi puhua mitä huvittaa ja nauraa sille, mikä sattuu naurattamaan.
Tämä alue on pyhä.
Yleisön edessä esitetty komedia on jotain aivan uskomatonta.
Lavalla on kuin gladiaattori, ja ne ovat ainoita kertoja kun voin olla oma itseni.
Tämä 19-vuotias nuorukainen on Star Searchin historian nuorin koomikko.
Lavalle nousee nyt Dave Chappelle Washington DC:stä.
En tiedä, mainitsiko Ed tätä, mutta olin hiljan Black Entertainment Televisionissa.
Jotensakin tuntuu, että harva teistä näki sitä.
Jostain syystä.
Luulin ennen, että kaikki valkoiset -
ovat onnellisia.
Pelkästä valkoisuudestaan.
Luulin teidän miettivän: "Asiaa. Olen valkoinen.
Tuntuu mahtavalta.
Taksi!
Tsekkasin vain."
Sanoin suoraan entisen high schoolini oppilaille: -
"Jos haluatte tosissanne pois getosta, teidän täytyy keskittyä.
Älkää syyttäkö valkoisia ongelmistanne.
Opetelkaa sen sijaan -
räppäämään, pelaamaan korista tai jotain. Te olette ansassa!
Tai sitten myytte crackia. Vaihtoehtoja ei ole.
En tiedä muita keinoja.
Teidän pitää viihdyttää valkoisia. Tanssikaa."
Katsoin lapsuudessani hauskaa piirrettyä nimeltä Halinallet.
Siinä oli ihmisenkaltaisia nallekarhuja, joiden ainoa homma oli haliminen.
Ne välittivät toisistaan ja aivan kaikesta.
Kun kaikki meni vituralleen, niistä tuli määrätietoisia.
Sitten johtaja kehotti kaikkia yhtymään -
Halinalletuijotukseen.
Muistatteko sarjan?
Pienet nallekarhut kävivät käsikynkkään -
ja tuijottivat ongelmaa.
Tämä on ihan oikeasti totta.
Ne sinkosivat rinnastaan rakkautta.
Ikäpolveni halusi vartuttuaan olla noiden nallejen kaltainen.
Mutta sydämemme särkyivät.
Meille selvisi, ettei elämä salli moista -
ja että on mahdotonta singota rinnastaan rakkautta.
Toisaalta -
olen kyllä singonnut rakkautta rinnoille.
Elettiin marraskuuta 2003.
Kävin toista vuotta NYU:ta ja olin esittänyt stand-upia pari vuotta.
Äitini soitti minulle kysyäkseen, tulenko kiitospäiväksi kotiin.
Vastasin: "Muistat kai ne rahat, jotka säästin kotimatkaan?
Suunnitelmat muuttuivat.
Dave Chappelle esiintyy San Franciscon Punch Linessa, ja minun on nähtävä keikat.
Hän kysyi, kuka on Dave Chappelle.
"Elossa olevista koomikoista ehkä maailman paras."
"Siis se tyyppi, joka sanoo: 'Olen Rick James, ämmä'?"
"Juuri se." Äitini sanoi: "Hän on hulvaton. Pidä hauskaa."
Kävin katsomassa keikat.
Hän heitti kuutisen keikkaa Punch Linessa.
Ne olivat juuri niitä kuuluisia keikkoja, jotka saattoivat jatkua aamuviiteen.
Ne olivat hillittömän hauskoja, ajatuksia herättäviä ja ylipäätään uskomattomia.
Sittemmin olen tutustunut Daveen ystävänä ja olemme esiintyneet yhdessä.
Hän on huikea esiintyjä ja huikea ihminen.
Muistan yhdenkin kerran, kun joku tuli pyytämään häntä kuvaan bileissä.
Dave vastasi: "Hei.
Emme ole täällä -
kuvaamassa. Olemme luomassa muistoja."
Tämä todella kaunis ajatus on hänen elämänohjeensa.
Hän suhtautuu jokaiseen hetkeen kuin se olisi mahdollisuus luoda ihana muisto.
Esiinnyin Daven kanssa aiemmin tänä vuonna Texasin Austinissa.
Olimme keikan jälkeen lämpiössä,
ja Dave kysyi, millainen ilta minulla oli mielessä.
Vastasin, että otan varmaan rennosti -
rankan edellisillan ja seuraavan päivän keikkojen takia.
Hän kysyi: "Haluatko syödä taikasieniä? Näiden pitäisi olla mahtavia."
Anteeksi vain, Daven perhe.
Epäröin siinä: "Taidan ottaa vain rennosti ja yrittää levätä huomista varten."
Hän sanoi: "Kukaan ei tiedä tätä,
mutta huomenna julkaistaan tieto siitä, että olen voittanut -
Mark Twain -komediapalkinnon."
Sitten hän jatkoi: -
"Mitä kerrot lapsillesi 20 vuoden päästä?
Kerrotko, että olit paikalla, kun Dave Chappelle kuuli palkinnosta -
ja söit hänen kanssaan taikasieniä, mikä johti unohtumattomaan iltaan,
vai kerrotko menneesi nukkumaan?"
Vastasin: "Hyvä huomio, Dave. Sienet ääntä kohti.
Twainin kunniaksi!"
Jos kaltoinkohdellut koirat osaisivat puhua, ne kuulostaisivat Chappellelta.
Jos koiran jättäisi takapihalle, se valittaisi: -
"Voi paska. Jonkun täytyy tulla tänne. Kukaan ei ruoki minua!"
Tuo takki on helvetin siisti.
Mitä kuuluu, Ron?
Näytät siltä kuin olisit käynyt pieksemässä väkeä.
Kundi nimeltä JT Newton päästi minut ensimmäistä kertaa lavalle.
En edes tiedä, onko hän elossa.
Onko hän?
Hän asuu Long Islandilla. -Se on hyvä uutinen.
Moniko on kuullut jonkun kuolleeksi luulemansa asuvan Long Islandilla?
Menin komediaklubille parhaan ystäväni kanssa.
Olemme ystäviä vielä nykyäänkin.
Olimme paikalla jo kello 17.
Tuolloin pääsi koomikoksi, kun oli kyllin ajoissa saadakseen nimensä listaan.
Paikkoja oli 20. Tulin suoraan koulusta ja valitsin seitsemännen vuoron.
Paras kaverini valitsi viidennen.
Pohjanoteeraus.
Hän ei menestynyt.
JT esitteli minut: -
"Jokaisen on aloitettava jostain, ja tänään tämä nuori mies aloittaa täältä."
Muistan sen kuin eilisen. Hän sanoi: "Saatatte todistaa tähden syntymää.
Toivottakaa tervetulleeksi Dave Chapel."
Menin klubille yksin, mutta vuoroni koittaessa äitini, joka on täällä,
ja hänen äitinsä, joka ei ole enää keskuudessamme, olivat saapuneet.
Rukoilin, ettette tulisi.
Rukoilin sitä ihan tosissani.
Mietin, että tämä on vain pakko hoitaa, joten sanoin mummille: "Kuule.
Aion sanoa tänään asioita,
joita et ole ikinä kuullut suustani.
Tästä sinä pidät, äiti.
Muistatko, mitä äitisi vastasi? -"Olen kuullut pahempaakin."
Ei. Hän sanoi: -
"Anna paskan lentää, muru."
Siitä se lähti.
Yritän tässä paitsi kiittää sinua, mutta sanoa myös "siitäs sait".
Rakastamme sinua, veli.
Ei kuulu. Ääntä!
Dave, olet paras. Rakastamme sinua.
Paras kaikista. Valontuoja.
Hyvät naiset ja herrat,
seuraavaksi verraton John Legend.
Kiitos.
Olen Daven fani, mutta sen lisäksi vartuin Ohion Springfieldissä... Kyllä vain.
Sieltä ajaa vartin Daven nykyiselle kodille ja alueelle, jolla hän varttui.
Olemme nyt DC:ssä, missä hän myös vietti paljon aikaa.
Mutta Dave on ohiolainen.
Omimme hänet.
Valtaosa Ohion parhaimmistosta nousee kuuluisuuteen vasta lähdettyään sieltä.
Voisi väittää, ettei menestystä tule, ellei lähde Ohiosta.
Hämmästyttävää kyllä -
Dave asuu yhä Hevoskastanjojen osavaltiossa.
Hän asuu yhä kaupungissa, joka saa ihmiset miettimään: -
"Miksi ihmeessä Dave Chappelle asuu juuri siellä?"
Dave asuu niin sanotussa unohdetussa Amerikassa,
muttei koskaan unohtanut sitä. Hän toi maailman Ohioon.
Hänen vuotuiset jamisessionsa paikallisella tilalla ovat legendaarisia.
Hän on kerännyt Ohioon maailman suurimpia lahjakkuuksia juhlistamaan elämää -
ja hiljan sattuneen Daytonin ammuskelun jälkeen hakemaan lohtua.
Tietenkin -
kaikkein mieleenpainuvin jamisessio nähtiin vuonna 2005.
Hän vei kotikaupungistaan ryhmän, jossa oli mukana -
afroamerikkalaisista opiskelijoistaan kuulun Central Staten väkeä,
bussilla Brooklyniin.
Brooklynissa Dave sai aikaan huikean pop-kulttuuritapahtuman.
Mukana oli maailman tärkeimpiin lukeutuvia hiphop- ja neo-soulartisteja.
Syntyi upea konsertti, joka yhdisti Daven komedian ja pistämättömän musiikkimaun.
Koomikot ja muusikot ovat erottamattomia.
Koomikot haluavat olla muusikoita,
ja muusikot luulevat olevansa hauskoja.
Mamman kolmesta nisästä yksi on maidolle ja toinen vedelle. Kolmas reistaa. Lähtee!
Juttu ei ole edes hauska, mutta lähtökäsky vetää sen överiksi.
Ei kellään ole kolmea tissiä. Naurettavaa.
Olen ollut kaikkien konserttiin tulevien fani jo ennen heidän tapaamistaan,
joten yhteistyö tässä tapahtumassa on unelman toteutuminen.
Tämän keikan olen aina halunnut nähdä.
Saimme maailman raiteiltaan!
Miten menee?
Olen Q-Tip ja olen...
Olen ylpeä asemastani Kennedy Centerin hiphopin taiteellisena johtajana.
Puhun nyt veljelleni ja ystävälleni.
Olet veljeni.
Rakastan sinua. Olen tuntenut sinut urasi alusta asti.
Hän tuli bussiin vuonna 1992 tai 1993 ja esitteli itsensä.
Sanoin heti: "Tiedän kyllä, kuka olet. Olit leffassa Sankarit sukkahousuissa."
Olen varmaan ainoa räppäri, joka katsoi tuolloin Mel Brooksin leffoja.
Ostin Davelle hänen ensimmäisen pukunsa Letterman-esiintymiseen vuonna 1995.
Tai ehkä 1994. Vein hänet Barney'sille. Hän käytti tuolloin vielä Cross Colorsia.
Älkää hermoilko. En ole vihainen musta kundi.
Olen kyllä vihainen, musta ja kundi...
Tajuatte kyllä. Minulla on siihen oikeus. Elämäni on ollut erilaista.
En tiedä, uskotteko jälleensyntymiseen,
mutta minä olen ollut musta neljässä elämässä peräkkäin.
Kaipaan taukoa.
Toivotetaan tervetulleeksi Chappelle's Show'n toinen luoja -
ainoa ja oikea Neal Brennan!
Terve, Dave.
En tajua, miten tämä saatiin järjestettyä. Dave ei perusta muodollisuuksista.
Yleensä hän pukeutuu kuin ikkunanpesijä.
Voin kuvitella kotona käydyn keskustelun: "Voisitko olla pari tuntia polttamatta?"
Dave tietysti kehitteli epätodennäköisen skenaarion: -
"Käy, jos Jon Stewart, Sarah Silverman, Neal,
Q-Tip, Tiffany Haddish, Warren Michaels, John Legend,
Bradley Cooper ja vaikka Morgan Freeman -
juhlistavat DC:ssä lahjakkuuttani."
Elaine vastasi: "Kiva. 27. lokakuuta." "Voi paska!"
Minulla on ura Daven ansiosta.
Tapasimme komediaklubilla New Yorkissa vuonna 1992.
Kirjoitimme vitsejä vuosien varrella, mutta toivoin isompaa yhteistyökuviota.
Vuonna 1997 Dave sitten soitti minulle: "Jos joku Universalilta kysyy,
sano, että kirjoitamme hamppuleffaa."
Kysyin, mitä ihmeen hamppuleffaa.
Dave vastasi: "Älä sitä mieti."
Sitten se puhelu tuli: "Kirjoitatko hamppuleffaa Dave Chappellen kanssa?"
"Kirjoitan."
"Milloin voitte esitellä sen meille?" "Vaikka 30 päivän päästä."
Aikaa miettimiseen oli siis kuukausi.
Soitin Davelle viimein 29. päivänä: "Se hamppuleffa pitäisi suunnitella."
"Mikä ihmeen hamppuleffa?"
Sekopäät siis kehiteltiin päivää ennen esittelyä.
Siihen meni koko päivä, noin 16 tuntia,
ja yksityiskohtiin paneutumisen todella huomaa.
En tiedä teistä, mutten pysty liikkumaan.
SEKOPÄÄT
Olen jumissa tässä.
Tammikuussa 1998 Sekopäiden kanssa ensi-illassa olivat Good Will Hunting,
Häntä heiluttaa koiraa,
Elämä on ihanaa -
ja Titanic.
Se floppasi arvioissa ja katsojamäärissä, eikä se kovin hyvä olekaan.
Kuvaannollisen ja kirjaimellisen löyhkän haihtumiseen meni pari vuotta,
minkä jälkeen juttelin taas puhelimessa Daven kanssa. Tuolloin niin tehtiin.
Hän ehdotti minulle TV-ohjelmaa Playboy After Darkin tyyliin.
Playboy After Darkin muistavien -
kannattaa järjestää asiansa, koska kuolema on jo ovella.
Muille kerrottakoon, että Playboy After Dark oli rento 1970-luvun ohjelma,
jota juonsi lehtikustantaja ja lievään seksikauppaan syyllistynyt Hugh Hefner.
Kuvitelkaa Jeffrey Epstein, jolla on oma luola.
Dave ja minä kuitenkin hahmottelimme formaatin, josta tulisi Chappelle Show.
Esittelimme idean parille kanavalle. HBO:lla ei innostuttu.
Sieltä sanottiin kirjaimellisesti: "Emme tarvitse sinua, kun meillä on Chris Rock."
Tuolloin mediassa oli tilaa vain yhdelle suositulle mustalle koomikolle.
Nykyäänhän heitä voi olla kolme.
Hetkeä myöhemmin Comedy Central hyväksyi ideamme.
Teimme Chappelle's Show'n pilotin, jota seurasi suosittu sarja.
Naurettavan suosittu.
Niin suosittu, että oli pakko lähteä Afrikkaan.
Illan pääuutinen. Kongressi on suostunut maksamaan -
afroamerikkalaisille yli biljoona dollaria korvauksena orjuudesta.
Näillä rahoilla voin ostaa perheelleni savukkeita koko loppuiäksi!
Olen rikas!
Tajusin heti, että Dave on hauskin tapaamani ihminen.
Sarjan lopussa tajusin, että Dave on hauskin koskaan elänyt ihminen.
Hän saattoi improvisoida juttuja, jotka eivät olleet edes käyneet mielissämme.
Clayton Bigsbyn jutut valkoisen miehen ilman hengittämisestä -
ja Will & Grace -sarjasta olivat improvisoituja.
Ei vika ole ihmisessä, jos hän ei pidä Will & Gracesta.
Vika on Willissä.
Hän on homoseksuaali.
Tyronen puhe huumeiden käyttämisestä Mikki Hiiren kanssa vedettiin hatusta.
Sinä!
Tiedätkö, miltä koiranruoka maistuu?
Se maistuu tasan samalta kuin haisee.
Herkulliselta.
Kuten Rickin puheet bileistä ja sohvan pilaamisestakin.
Osta uusi, senkin rikas kusipää. Sohva paskaksi!
Mitä viisi sormea sanoi naamalle?
Hän keksi tuon kaiken. Davelle kirjoittamiseen ja hänen ohjaamiseensa -
riitti usein, että seurasin häntä haavi auki ja huusin "poikki".
Chappelle's Show'n parasta antia oli se, että Dave sai olla oma itsensä.
Hän sai ilmaista älyään, kiukkuaan, moraaliaan,
hauskuuttaan, tekopyhyyttään, suruaan ja huikeaa lahjakkuuttaan.
Sarja oli harvinaisuus.
Se oli täydellinen dokumentti ihmisestä,
joka elää mustan ihon mukanaan tuomaa surrealistista todellisuutta USA:ssa.
Se oli siis -
Playboy After Dark.
Sarjassa oli myös omakohtaisuutta. Uskon Daven syyttävän minua Sekopäiden flopista.
Kuvasimme kerran sketsiä, jossa Dave ottaa loparit pamautettuaan Oprahin paksuksi.
Sketsissä hän riehuu ympäri toimistoa ja tyhjentää roskiksen päähäni.
Ja tässä tulee syy uskomukseeni Sekopäistä.
Hän sanoi kaataessaan roskia niskaani: "Tämä on kosto Sekopäistä."
Saatoitte kuulla, että hän väittää repliikin olevan minun kynästäni.
Se oli!
Ja tuo oli ainoa kerta tänä iltana, kun minua kehutaan Chappelle's Show'sta.
Olemme Daven kanssa DC:stä, eli kuljimme uramme alussa junalla komediakeikoille.
Dave Chappelle on koko genren vanhin nuori koomikko.
Tyyppi on 44-vuotias ja on tehnyt komediaa 43 vuotta.
Kundi tuli ulos kohdusta sanoen: -
"Kop, kop, kusipää!"
Tietysti savuke kädessään.
Chappelle's Show. Ohjelmassa esiintyminen muutti elämäni.
Ja etenkin Ashy Larryn hahmo.
Moni muistaa minut Ashy Larryna.
Dave kysyi minulta aikoinaan, miten valmistaudun Ashy Larryn rooliin.
Vastasin: "Käyn suihkussa -
ja kuivattelen. Olen Hollywoodin vaalein tyyppi."
Olen Washington DC:stä.
Suklaakaupungista.
Meille nigga on pronomini.
Olemme paksunahkaisia -
emmekä kaihda vitsailua.
Itse asiassa huumori on selviytymiskeino.
Säästyin selkäsaunalta näillä kaduilla vain sillä, että porukka tiesi -
minun olevan hulvaton.
High schoolin alussa rehtorimme Ralph Neal oli juuri nähnyt leffan Luota minuun -
ja heilutteli megafonia kuin mikäkin Joe Louis Clark.
Olin käynyt Ohiossa kolme vuotta middle schoolia ja ollessani poissa -
crack nousi pinnalle.
Palasin Washingtoniin...
Kyllähän te crackin muistatte?
Ja sen, mitä se teki tälle kaupungille.
Siksi on outoa nähdä valkoisia lenkillä ja työntämässä lastenrattaita.
DC:n mustat kärsivät siitä eniten.
Vaikein osa lankesi meille.
Tämä on mustien kaupunki.
Kaupunkia sanotaan Suklaakaupungiksi. Ei se paska liity suklaaseen.
Se viittaa mustiin.
Tapasin Daven täällä Washingtonissa.
Olin 19, ja hän oli 17.
Heitimme keikan Garvin's-klubilla -
ja menimme esitysten välissä McDonald'sille.
Juttelimme komediasta, hänen tulevaisuudestaan ja suunnitelmistaan.
Kehotin häntä tulemaan New Yorkiin.
High schoolista valmistuttuaan -
hän tuli.
Hän sai töitä samalta komediaklubilta kuin minä. Boston Comedy Clubilta.
New York Cityssä toimiva klubi nimeltä The Boston Comedy Club on hämmentävä,
mutta nimen keksi joku kokaiinihörhö, en minä.
New Yorkin stand-up-yhteisö ihastui Daveen välittömästi.
Kun hän sitten pääsi Mel Brooksin leffaan Robin Hood - sankarit sukkahousuissa,
intoilimme kaikki hänen läpimurrostaan.
Kuka on äijä? -Ala mennä.
Palattuaan Losista hän nousi heti lavalle kertomaan matkastaan -
ja siitä, miten oli viimein käynyt myös Comptonissa kuultuaan siitä niin paljon.
Hän oli ällistynyt siitä, että sikäläisillä oli pihat.
Kaikki se pöhinä Comptonista, ja porukka leikkasi nurmikkoa.
Eikä siinä mitään.
Siinä pienessä yksityiskohdassa oli kuitenkin jotain, joka kertoo hänestä.
Hän antaa itsensä ällistyä tällaisista asioista -
ja ottaa sitten meidät mukaansa -
tarkastellessaan kyseistä asiaa myös siitä vinkkelistä, jota harva edes näkee.
Tämä tauti ilmaantui oudosti vuonna 1980 -
ja tappoi vain mustia, homoja ja narkkareita.
Aika mieletön sattuma, että tauti vihaa samoja ihmisiä kuin valkoiset vanhukset.
Joko Jumala on valkoinen, tai hallitus levitti sitä paskaa diskopalloissa.
Hän miettii ja tutkii asioita koko ajan.
Hän todella...
Hän uppoutuu omaan maailmaansa.
Siitä tiesin olevani huonolla alueella. Moista ei näe muualla.
Muistakaa kellonaika. Kolmelta aamuyöllä.
Katsoin ulos ikkunasta,
ja kadunkulmassa seisoi taapero.
Hän ei edes näyttänyt pelkäävän. Hän vain seisoi.
Se oli tosi surullinen näky.
Halusin auttaa sitä lasta.
"Valitan. Minäkään en luota sinuun." Ovet lukkoon.
Kerran olimme yhdessä Vancouverissa, ja hän tuli luokseni polttamaan jointin.
Juuri niin hän teki.
Hän tuli luokseni -
ja poltti jointin.
Koko jointin.
Yksin.
Samalla hän paasasi siitä, mikä kaikki on viturallaan.
Minäpä sanon, mikä on viturallaan. Kukaan ei osaa jakaa.
Eikös kaava ole "imu, imu, eteenpäin", ei "imu, imu, imu"?
Eikö ole uskomatonta, että saat Mark Twain -palkinnon, Dave?
On se.
Olet ansainnut sen.
Valinta osui oikeaan. Olet itse asiassa täydellinen Mark Twain -palkinnon saaja,
koska nautitte molemmat yhtä paljon N-sanan käyttämisestä.
"Miksi minun annetaan käyttää sanaa 'neekeri' vailla seuraamuksia,
mutta ei sanaa 'hintti'?"
Hän vastasi: "Koska et ole homo, David."
Minä sanoin: "No mutta, Renée,
en ole myöskään neekeri."
Minulle riittää, että sinä olet täällä.
Rakastan Dave Chappellea ehdoitta.
Tapasin Daven 1990-luvun alussa.
Hän oli 17-vuotias poika,
joka oli tullut suoraan high schoolista New Yorkiin kokeillakseen siipiään -
rankimmilla komediaklubeilla.
Koko maan rankimmilla. Hän oli -
ällistyttävän valmis -
jo 17-vuotiaana.
Voisi luulla, etteivät vanhat ja harmaat komedian konkarit tuntisi kuin vihaa -
tätä nuorta ihmelasta kohtaan.
Tätä nuorta Mozartia.
Silti hänestä oli pakko pitää.
Hänellä on ystävällinen sielu ja...
Huomasin jo silloin, että hän on ratkiriemukas ja hoksaa asioita.
Työskentelimme 2000-luvulla molemmat Comedy Centralilla.
Tein Daily Show'ta ja Dave Chappelle's Show'ta.
Chappelle's Show oli Daven luoma raketti.
Siitä tuli kulttuurinen -
ilmiö.
Comedy Central teki kaikkensa sen eteen.
Davelle tarjottiin 50 miljoonaa dollaria -
vain yhdestä lisäjaksosta.
Dave kävi kuitenkin kamppailua.
Sarjaa oli vaikea tehdä,
ja hän mietti sen vaikutusta yleisöön, jolle se oli tarkoitettu.
Hän kieltäytyi.
Sillä hetkellä -
muistan ajatelleeni: -
"Onko Comedy Centralilla 50 miljoonaa?
Ne kusipäät eivät anna meidän ostaa naposteltavaa Daily Show'hun,
ja heillä on 50 miljoonaa dollaria."
Siinä vaiheessa Dave lähti.
Hän oli saanut tarpeekseen. Minä taas tiesin, että ne rahat tarvitsevat kodin.
Dave, haluan...
Anteeksi.
Haluan sinun tietävän, että kasvatin sitä rahakasaa kuin omaani.
Hän on huikea, enkä puhu vain hänen komediastaan -
tai tavastaan kohdata kuka tahansa ihminen tai fani.
Olimme Minnesotan Minneapolisissa.
Valkoinen poika sekosi täysin: "Herranen aika, tuo on Dave Chappelle!"
Hän meni ihan tolaltaan, ja yritin saada häntä rauhoittumaan.
Kokoni takia minua pidetään usein Daven turvamiehenä.
Poika jatkoi: "Ihan tosi! Tuo on Dave Chappelle!
Tulkaa minun luokseni. Minulla on ruohoa."
Katsoimme Daven kanssa toisiamme. Sanoin: "Minulla on kyllä ruoho lopussa.
Katsotaan edes, mikä tämä juttu on -
ja mihin se johtaa."
Menimme pojan asuntoon. Näin heti valtavan purkin täynnä ruohoa.
Niin kuin valkoisilla on.
Otin yhden budin ja kiitin. Aloimme tehdä lähtöä.
Koko ajan siellä ollessamme poika paukutti kämppiksensä ovea: "Herää, kamu!
Dave Chappelle on täällä!"
Kämppis ei olisi herännyt edes kuolemanvaarassa.
Olimme lähdössä, ja poika rukoili ottamaan yhteiskuvan kanssaan.
Dave sanoi: "Olemme liikkeellä yöllä. Turvallisuussyistä -
se on mahdotonta."
Kävelimme portaita alas, ja poika jäi tasanteelle vaikeroimaan: -
"Kukaan ei usko tätä!"
Se meni täysin nappiin.
Aplodit Washington DC:n pormestari Muriel Bowserille.
Minun on pakko sanoa,
että olet minulle hyvin tärkeä ihminen.
Meillä on vain vuosi ikäeroa, ja johdat kaupunkiamme aivan loistavasti.
Kävin vanhassa high schoolissani.
Pormestari oli järjestänyt -
Duke Ellington School of the Artsille 150 miljoonaa dollaria remonttirahaa.
Olin kateellinen koulun oppilaille.
Olet todella tärkeä minulle ja siunaus tälle kaupungille.
Kiitän sinua vilpittömästi.
En ole ikinä äänestänyt Washingtonissa, mutta jos äänestäisin,
äänestäisin sinua. Ja kuule,
äänestäisin sinua, vaikka polttaisit crackia.
Tiedän, ettet polta, mutta jos joskus haluat,
anna mennä. Minun kanssani sinulla on siihen varaa.
Kuulin Dave Chappellesta ensimmäisen Pähkähullun professorin aikoihin.
Minun piti näytellä hänelle päätynyt rooli,
mutta mietin hänet nähdessäni, että hän olisi hauska siinä.
Yritin olla rauhassa,
mutta Reggien on nyt aika näyttää sinulle karaten merkit.
Dave on paljon muita fiksumpi.
Hän on -
ehkä kaikkien aikojen intellektuellein koomikko.
Kansaltamme kului 400 vuotta selvittää,
että valkoisten ihmisten heikkous on -
kansallislaulun aikana polvistuminen.
Helposti murtuvaa sakkia.
Ihan totta.
"Mitä te touhuatte? Nouskaa ylös!"
Hän venytti genren rajoja, ja hänen vaikutuksensa kulttuuriin...
Hän on epäilemättä oman sukupolvensa ääni. Kukaan ei pääse lähellekään.
Tyttäreni on täällä.
Olen kiitollinen, että tapasin Daven ennen hänen syntymäänsä.
Tämä on hyvä asia.
Teit minusta paremman miehen.
Tajusin sen hiljan.
Eikös tuo ole sinun poikasi?
Jay. Hän on nyt samanikäinen -
kuin sinä meidän tavatessamme.
Näin YouTubessa videosi, jossa olet sen tytön kanssa.
Ilahduin siitä. Näytit omalta itseltäsi. Sinä vain...
Sinä vain annoit mennä.
Tuo on valehtelematta parhaita kohtauksiani toisen näyttelijän kanssa.
Ihan totta.
Kirjoitin sen sinulle.
Se vei kaksi vuotta, mutta annoit minulle tuossa kaikkesi.
En voinut uskoa, että tulit paikalle ja teit minulle sen palveluksen.
En koskaan unohda sitä,
ja minusta on mahtavaa, että tuo kaunis kohtaus on vangittu valkokankaalle.
Koko kuvauspaikka sähköistyi siitä, mitä Dave Chappellen seurassa tapahtuu.
Kyseessä on siis aivan ainutlaatuinen ihminen.
En myöskään käsitä koko juttua.
Geenit, lapsuus DC:ssä, koulu, stand-upin aloittaminen 8-vuotiaana...
En tiedä, mikä yhdistelmä on tehnyt sinusta juuri tuollaisen,
mutta onneksi saan elää samaan aikaan kanssasi ja seurata elämääsi ja uraasi.
Kohdallasi käytetään usein termiä "nero".
Nerosta tulee mieleen varautunut ja yhteiskunnasta vieraantunut,
mutta sinä olet ainutlaatuinen jopa nerona, koska kykenet empatiaan.
Kohtelet kaikkia samalla tavalla, ja se on lempipiirteeni sinussa.
Kiitos, ystäväni.
Olen yhä vihainen SNL:stä. Puhuit vierailustasi Valkoisessa talossa.
Siellä oli isot juhlat.
Jostain syystä Bradley Cooper oli ainoa valkoinen osallistuja.
Olin ainoa valkoinen kasvomeressä, ja yllätyit muka siitä.
Menimme sinne yhdessä! Mitä sinä selitit?
Rakastan sinua, veli.
Moni ystäväni on kiivennyt sosioekonomisen portaikon alapäästä -
niiden keskivaiheille tai yläpäähän.
Olemme kulkeneet pitkän matkan.
Tänne on aina kiva tulla. Olen käynyt täällä usein,
mutten juhlistamassa itseäni.
Dave, rakastan sinua.
Olemme tukenasi.
Olemme sitä aina, koska sinä olet tukenut meitä.
Rakastan sinua paljon.
Richard Pryor sai Twain-palkinnon ensimmäisenä.
Aloitettuani SNL:ssä pyysin ensimmäisenä häntä juontamaan.
Vaalikesänä 2016 -
halusin yhtä palavasti yhden henkilön juontamaan.
Marraskuun 12. päivän vaalienjälkeisen ohjelman voisi juontaa vain Dave.
Kiitos.
Tiesin tarvitsevani jonkun selittämään, mitä juuri oli tapahtunut.
Tarvitsin Davea samasta syystä kuin aiemmin Richardia.
Dave laukoo totuuksia ja on hauskin alalla työskentelevä.
Hetki olisi tärkeä SNL:lle ja hänelle,
ja Dave olisi tosipaikan edessä valmis haasteeseen.
Amerikka onnistui sitten valitsemaan presidentikseen nettitrollin.
Valkoiset ovat raivona.
En ole nähnyt vastaavaa sitten OJ:n tuomion.
Jaetulla ruudulla näkyy valkoisia naamoja.
En väitä nauttivani tilanteesta. En vain ole nähnyt tällaista.
Näin TV:stä valkoisten mellakan Oregonin Portlandissa!
Jakson lukuharjoitukset olivat vaalien jälkeisenä päivänä.
Tunnelma oli melko synkkä.
Väki oli jännittynyttä ja haavoittuvaista. Se oli täysi sekasorto.
Dave istui viereeni, katsoi kaikkia ja aisti huoneen tunnelman.
Hän halusi lukea lainauksen Toni Morrisonilta.
Lainaus kuului: "Tällaisina aikoina taiteilijat ryhtyvät työhön.
Nyt ei anneta sijaa epätoivolle tai itsesäälille.
Ei vaikenemiselle -
eikä pelolle.
Me puhumme, kirjoitamme ja käytämme kieltä.
Näin sivilisaatiot paranevat. "
Silloin tiesin, että kaikki järjestyy.
Hillary Clintoniksi pukeutunut Kate McKinnon lauloi "Hallelujahin",
minkä jälkeen Dave nousi lavalle.
En tiennyt, mitä hän tekisi.
Haluan ajatella, että hän tiesi,
mutten ole varma siitäkään.
Hän oli henkeäsalpaava ja loistava.
Jakso oli erittäin tärkeä.
Toivotan Donald Trumpille onnea. Annan hänelle mahdollisuuden,
ja me aikojen alusta riistetyt vaadimme, että hän antaa mahdollisuuden myös meille.
Kiitos.
Puhut suusi puhtaaksi välittämättä siitä, mitä muut ajattelevat.
Tuo pelottomuus -
viihdyttää juuri omalla tyylillä -
on vaikuttanut elämääni niin paljon,
että näyttelin eilen illalla ihmissusikoreografia.
Olin siitä vieläpä hyvin ylpeä.
Olen oppinut sen kaiken sinulta.
Chappelle's Show'n ensimmäiset kaksi kautta vetävät vertoja -
mille tahansa sketsikomediasarjalle. Se on loistava.
Tervetuloa ensimmäisen ja ehkä ainoan rotu-draftin pariin New Yorkiin.
Odotan innolla eri rotujen valintoja. Mustat ovat voittaneet aloitusvuoron.
Se onkin ensimmäinen arpavoitto mustalle aikoihin.
He valittavat varmaan silti.
Haista sinä paska.
Mustien delegaation -
valinta: Tiger Woods.
Maailman rikkain ja lajinsa hallitseva mestari on nyt virallisesti musta.
Hyvästi, paistettu riisi. Terve, paistettu kana.
Rakastan sinua, isä!
Onpa sinulla paljon vanhoja valkoisia faneja.
Mitä?
Kuin olisin kuollut ja päätynyt Brooks Brothersille.
Rehellisyys mainitaan usein. Siitä kyllä puhutaan komedian yhteydessä,
mutta monet hyvät koomikot eivät puhu totta koko ajan.
Esimerkiksi Rodney Dangerfield oli hyvin arvostettu,
ja hän valehteli koko ajan.
Rehellisyydellä tarkoitetaan pelottomuutta kertoa muille totuutta omista tunteista,
koska juuri sillä koomikko muodostaa yhteyden yleisöön.
Ja sinä olet siinä kaikkein paras.
Siitä me myös opimme,
koska tiedämme kaikki olevamme osa vitsiä.
Dave tekee...
Dave pilkkaa kaikkia.
Niin valkoisia kuin homojakin. Lista oli siinä.
Hyvien ystävieni joukossa on vaikka mitä kirjaimia.
Minulla on L-ystäviä, B-ystäviä ja H-ystäviä.
T-tyypit sen sijaan vihaavat minua syvästi.
En ihmettele. Ei se heidän syytään ole, vaan minun.
En pysty lopettamaan siitä porukasta vitsailua.
Haluaisin kyllä lopettaa, mutta en pysty!
Sinulle on outoa puhua komediasta,
koska voisit kertoa siitä kaiken tietämisen arvoisen.
Yhtä asiaa et kuitenkaan koskaan saa tietää.
Sitä, millaista on tehdä komediaa,
kun esikuvana on Dave Chappelle.
Joten iso kiitos siitä.
Asiaa.
Minä tulin juhlimaan Mark Twainia.
Minulle hänen tekstinsä ovat komediaa.
Hän on hulvaton. Eri mieltä oleville haluan lukea lyhyen katkelman -
Huckleberry Finnistä.
Nyt tarkkana.
"Huck...
Huck Finn kääntyi ystävänsä Jimin puoleen. Tai kuten me häntä kutsuimme..."
Ei koko katkelmaa tarvitse lukea.
Olen onnellinen puolestasi. -Näettekö?
Päädymmekö sänkyyn tänään?
Ystävinä!
Tuoksut ihanalta.
Rakastan häntä tosi paljon ja olen tunteellinen ihminen.
Itkisin sinunkin vuoksesi.
Vannon, etten ole koskaan nähnyt stand-up-komediaa aidompaa taidemuotoa.
En käsitä, miten joku ei pidä tätä taiteena.
Paskanjauhanta on taidetta.
Se on taidetta.
Eikö olekin, Muriel?
Haluan muistuttaa kaikkia paikan stand-up-koomikoita siitä,
mitä olen aina vannonut: meidän genremme on paras.
Omat tietomme riittävät.
Kaikki tietomme ovat arvokkaita sen perusteella, mitä tiedolla teemme.
Pysykää uskollisina itsellenne.
Paskat peleistä.
Raha tulee luoksenne.
Valtaosa teistä ei menesty.
Sanon suoraan.
Kuuntelin Patton Oswaltin haastattelun. Ensiesiintymistemme välissä on viikko.
Patton sanoi Terry Grossille... Tiedätte Terryn tavan sanoa: "Niin. Joo."
Patton kuitenkin sanoi Terrylle:
"Kukaan ei ole hyvä ekalla stand-up-keikallaan."
Sitten tuli tauko. Kuuntelin haastattelua ajaessani. Patton jatkaa:
"Myönnetään. Dave Chappelle oli hyvä -
ekalla stand-up-keikallaan.
Hymyni ulottui korvasta korvaan.
Patton jätti kuitenkin kertomatta, että seuraavat 7 tai 8 kertaa olivat kamalia.
Ensimmäinen kerta oli aivan saatanan hyvä.
Vähän kuin eka kerta sängyssä.
Sitten toisella kerralla -
joku iskeekin lekalla päähän.
"Tämä ei ole yhtään niin kivaa kuin viimeksi,
mutta ehkä minua ei lyödä lekalla yhdeksännellä tai kymmenennellä kerralla."
En välttämättä usko politiikkaan,
mutta tämä maa kaipaa epätoivoisesti luottamusta politiikkaan.
Presidentti Bush perustelee edelleen hyökkäystä Irakiin.
Tutkimusten jälkeen uskon hallituksen tavoin,
että alue on kypsä vallanvaihdolle.
Just.
Se tyyppi yritti tappaa isäni!
Lincoln mokailee pahasti.
Hitto vie.
Truman mokailee pahasti.
Carter mokailee pahasti.
George Washington on kamalista kamalin.
Kuulitte oikein.
"Pidämme näitä totuuksia itsestään selvinä.
Kaikki ovat tasa-arvoisia."
Tee voileipä, neekeri, tai tapan sinut.
"Vapaus ja oikeus kaikille."
Katsoin Donald Trumpin lehdistötilaisuutta.
"Tuon hiilen takaisin."
Hiilen?
En edes liioittele.
En ole ikinä -
nähnyt hiilikimpaletta.
Jos tyypit pistetään kaivelemaan mutaa,
haluan tryffeleitä. Ne ovat minun juttuni.
Nämä ovat vaalit. Ne pitää hoitaa kunnolla.
Jokaisen kykenevän afroamerikkalaisen on hakeuduttava ampuma-aserekisteriin.
Vain siten lait saadaan muuttumaan.
Vaikka Amerikka on maailman mahtavin maa, törmäämme yhä moderneihin ongelmiin.
Terveydenhuolto on kaaoksessa. Medicaid ei toimi.
Samaan aikaan Kanadassa on ilmainen terveydenhuolto kansalaisilleen.
Mitä siis ehdotan?
Väärennettyjä Kanadan henkkareita kaikille.
Olen Dave Chappelle -
ja haluan edustaa sinua.
Minulta kysytään usein, oliko Chappelle's Show'ta hauska tehdä.
Ei ollut.
Se oli vaikeaa, ei hauskaa.
Valvoimme jopa 48 tuntia putkeen pysyäksemme aikataulussa.
Molempia pommitettiin, imettiin kuiviin ja höyhennettiin. Kärsimme erektiohäiriöistä.
Kerroin Davelle omistani, ja hän vastasi: "Käytämme liikaa läppäreitä."
Ja sitten: "Emmekä ole yhtä nuoria kuin ennen."
Yhteyttä kannettavan tietokoneen käytön ja erektiohäiriön välillä ei ole todettu,
ja olimme 29-vuotiaita.
Dave Chappelle muutti elämäni täysin.
Hän lainasi minulle tonnin Losiin muuttoa varten -
ja pyysi kirjoittamaan leffan, vaikka olin kokematon.
Dave Chappelle uskoi minuun, kun kukaan muu ei uskonut.
Kaikki tietävät ystävän, joka ottaa yhteyttä hauskan jutun takia.
Kuvitelkaa hänen viestinsä ja puhelunsa.
Yhtenä tiistai-iltapäivänä hän soitti: -
"Terve. Katsoin juuri leffan 12 Years a Slave.
Mietin tässä, mahtoivatko orjat piiskata lapsiaan."
Tiistai-iltapäivänä.
Lopuksi toive. Jäisipä puheestani mieleen edes yksi asia.
Se, ettei Chappelle's Show'n teko ollut hauskaa.
Sarja oli hyvä, eikä sitä peitota hevillä. Se kaikki on tuon tyypin ansiota.
Tämä on ollut aivan helvetin mahtavaa.
Olen sanaton.
En halua tämän illan päättyvän.
Voin vannoa,
että välitän vähintään yhtä paljon kuin se, joka välittää eniten.
Tiedän, mitä olen saanut, koska olen menettänyt sen kaiken.
Minun on nyt pakko puhua asiasta, josta en puhu usein.
Onko joku teistä raatanut ikänsä jonkin eteen ja nähnyt sen epäonnistuvan?
Minä olen.
Se oli rankkaa.
Miettikää.
Olin poissa 12 vuotta.
Se ei ole lyhyt aika.
Se oli helvettiä.
Näin, kuinka tuttuni nousivat kuuluisuuteen.
Näin maailman pyörivän ilman minua.
Surin menetystäni,
mutta jonkin ajan kuluttua -
en enää välittänyt.
Minua pelotti palata.
Ymmärrän, mikä olen.
Ehkä paremmin kuin kukaan.
Kun minusta kirjoitetaan kuoltuani, luen juttuja miettien: "Tuon nyt arvasi."
Sanotaan, ettei voi uneksia kasvoista,
joita ei ole nähnyt.
Sitä on vaikea uskoa.
On se varmaan totta.
Minun tililläni on liuta kasvoja.
Voin palauttaa mieleeni 32 vuoden ajalta kasvoja miltä tahansa illalta.
Joka ilta...
Useimpina iltoina minua katsotaan hymyillen.
Harva tietää, miltä maailma näyttää täältä käsin.
Eri rotujen, värien ja uskomusten edustajat -
katsovat minua hymyillen ilta toisensa jälkeen 32 vuoden ajan.
Se ei ole päivänselvää koomikolle.
Vannon, että ammattini edustajat ovat nöyrintä sakkia.
Robin Williams sanoi osuvasti: -
"Vain komediassa voi käyttää kaikkia tietojaan."
Se on totta.
Eikä siinä ole kaikki. Voin käyttää myös oletuksia.
Käyttäkää niitä.
Älkää pelätkö,
että tiukkapipot sulkevat suunne.
Sanokaa se silti.
Jos joku kotona katsovista miettii, mitä tästä pitäisi ajatella,
koska omat tunteet ovat vielä tarkistamatta Twitteristä,
voin sanoa...
Kaikki on hyvin. Uskokaa pois.
Tarkistin jo. Tämä on ilahduttavan virkistävää.
Davesta täytyy tietää tämä. Hän ei kehittynyt hauskaksi.
Hän on aina ollut sitä,
ja hän on yhä huipulla.
Miksikö? Koska hän kehittyy ja kasvaa jatkuvasti.
Joskus kasvu tosin tapahtuu vaakasuunnassa.
Hänellä on kuitenkin aina uusi näkökulma.
Hänen kriittinen ajattelutapansa on taidetta.
Hänen komiikkansa ällistyttää minut.
Se muuttaa ajattelutapaani.
Joskus olen täysin eri mieltä hänen kanssaan,
mutta juuri siksi pidän hänestä. Juuri siksi pidän taiteesta.
Ainoa keino selvittää rajan sijainti on ylittää se.
Mitä elämä edes on, jos kukaan ei ylitä rajoja?
Hyvä yleisö. Miehistykää nyt tai ette kestä esityksen loppuun.
Miehistykää, jumalauta.
"Se, että olen pukeutunut näin,
ei todellakaan -
tee minusta huoraa."
Sama kuin jos minä, koomikko Dave Chappelle,
kävelisin kaduilla poliisin univormussa.
Joku juoksisi luokseni: -
"Luojan kiitos, konstaapeli. Auttakaa. He ovat tuolla."
Ja sanoisin:
"Se, että olen pukeutunut näin,
ei todellakaan tee minusta poliisia."
Minut tunnetaan uhrien syyllistäjänä.
"Dave, Michael Jackson ahdisteli lapsia!"
"No, mitä penskoilla oli yllään?"
Transsukupuolisista puhutaan vain,
koska valkoiset miehet haluavat tehdä sitä.
Aivan.
Sanoin sen.
Jos vain naiset tuntisivat niin, tai mustat ja meksikolaiset sanoisivat: -
"Tunnemme olevamme tyttöjä."
Heille sanottaisiin: "Suu kiinni, nekru. Teiltä ei kysytty.
Mansikat pitää poimia."
Haiskahtaa valkoiselta etuoikeudelta.
Oletteko miettineet, miksi Bruce Jennerin sukupuolenvaihdos oli helpompaa -
kuin Cassius Clayn nimen vaihtaminen?
Ihmiset suuttuvat näistä vitseistä.
Ymmärrätte kai, että nyt on paras aika puhua näistä.
Kaikkein paras.
Velvollisuutemme on puhua varomattomasti.
Muuten lapsemme eivät tiedä, millaista varomaton puhe on.
Väärässä olemisen ilot.
Oikeassa oleminen ei ole tarkoitukseni. Pelleily on.
Esiintyjältä ja taiteilijalta vaaditaan rohkeutta -
puolustaa sitä, kuka on,
ja ottaa riskejä.
Se on vain yksi syy rakastaa, kunnioittaa ja ihailla tätä miestä.
Aloimme pari vuotta sitten keikkailla yhdessä, ja pääsin vasta silloin -
näkemään, miten hän elää elämäänsä.
Olin aina kuvitellut hänet Ohioon kuuntelemaan Princeä traktorin hytissä.
Koska kyseessä on Dave, Prince oli tietysti paikalla.
Sellaista Daven elämä vain on.
Daven maailmassa tapahtuu asioita, joita ei tapahdu missään muualla.
Itse asiassa viimeksi… Tämä tapahtui kai vuonna 2008, kun olin DC:ssä.
Ravintolan takaosassa oli mies, jonka tunnistin Dave Chappelleksi.
Mietin: -
"Miksi Dave Chappelle on täällä?"
Emme olleet nähneet aikoihin, joten kysyin, mitä hän touhuilee.
Vaihdoimme kuulumisia, ja sanoin olevani matkalla Walter Reediin.
Irakin sota oli kuumimmillaan.
Olin viemässä sinne kasaa Chappelle's Show'n DVD:itä.
Armeijassa pidetään siitä. Daily Show taas...
DVD:t olivat siis mukanani, ja sanoin Davelle: -
"Olen menossa tervehtimään haavoittuneita sotilaita ja vien heille DVD:itäsi.
Onko sinulla jotain?" Dave on spontaani.
"Lyödään heidät ällikällä."
En ikinä unohda tätä.
Hän katsoi minua ja sanoi: "Jätän väliin."
Kunnioitin sitä tosi paljon.
En tiedä ketään, joka välittäisi syvemmin -
ja viittaisi enemmän kintaalla.
Dave on kulmakivi,
koska hän etsii tietoa.
Hän etsii ihmisiä, kokemuksia ja tietoa.
Hän haluaa koskettaa niitä, tuntea ne ja olla niiden kanssa,
jotta voi kanavoida ne taiteensa kautta -
takaisin meille jonain täysin erilaisena ja uutena.
Tämä kertoo sen.
Maailmassa on yksi ihminen, jonka avunpyyntöön vastaan -
huolimatta siitä, mitä teen ja missä.
Kun Dave pyysi minulta apua hiljan, seisoin viikon päästä hänen kanssaan -
lavalla Ohion Daytonissa -
30 metrin päässä -
paikasta, jossa tapahtui yksi historiamme pahimmista joukkoampumisista.
Seurasin vierestä, kuinka tämä mies auttoi kaupunkia -
parantamaan haavan, joka oli syntynyt väkivallasta -
ja tuskasta.
Kun Steve Wonder lauloi "My Cherie Amouria" -
ja yleisö villiintyi vallatessaan kaupunkinsa takaisin,
Dave kääntyi puoleeni ja sanoi: -
"Nyt he muistavat tämän.
Juuri tämän."
Sanon tämän aina käydessäni Ellingtonissa. Muistakaa tämä.
Teitä tarvitaan juuri nyt.
Elämme taiteilijoiden aikakautta.
Rakennan salaa taiteilijoiden armeijaa.
Haluan teidät kaikki mukaan taisteluun.
Taistelu ei ole väkivaltainen, mutta se on paljastava.
Paljastatte taiteenne kautta ihmisille heidän todellisen luontonsa.
Te inspiroitte minua.
Tunnen olleeni vasta samanlainen.
Jos voisin palata ajassa puhumaan itselleni,
sanoisin saman kuin teille nyt. "Olkaa mukavia älkääkä pelätkö."
Kiitos.
Mark Twain -palkinto kunnioittaa suurta satiirikkoa -
ja ympäröivän maailmansa halveksuvaa tarkkailijaa.
Mark Twain -palkinto on kunnianosoitus Dave Chappellelle -
ja alansa huipulla olevalle koomikolle.
Hänellä on jo takanaan yhden eliniän verran saavutuksia,
mutta tulevina vuosikymmeninä niitä tulee saman verran lisää.
Näistä syistä Kennedy Center luovuttaa ylpeänä Dave Chappellelle -
Mark Twain -palkinnon, joka on maamme arvostetuin komedia-alan palkinto.
Kiitos.
En tiedä, mitä tapahtuu. Se on kivaa.
Tykkään luoda muistoja.
Joskus teen kaikkea hullua kollegoideni nähden,
jotta he voivat kertoa siitä ystävilleen.
Mutta se minusta. Haluan puhua lyhyesti genrestäni.
Stand-up-komedia on genrenä uskomattoman amerikkalainen.
En usko, että missään muussa maassa syntyy näin paljon koomikoita.
Harva tässäkään yleisössä tietää,
ettei tässä maassa ole mielipidettä,
jota joku ei jollain komediaklubilla edustaisi.
Jokaisella teistä on oma mestari lavalla.
Seuraamme teidän taisteluitanne -
ja puhumme niistä, kun olemme yhdessä.
Tunnen hyvin rasistisia koomikoita.
Seuraan heitä lavalla, kun kaikki nauravat,
ja mietin, että tuo kusipää on tosissaan.
En suutu heille tai vihaa heitä.
Menemme yläkertaan kaljalle, ja joskus jopa arvostan taiteellisuutta,
jolla he ilmaisevat rasistiset mielipiteensä.
Ei kaikki ole niin vakavaa.
Ensimmäinen lisäys on syystä ensimmäinen.
Toinen lisäys on vain siltä varalta, ettei ensimmäinen auta.
Meidän täytyy päästellä vähän höyryjä.
Ilmapiiri tässä maassa on kireä. En ole tuntenut vastaavaa koskaan.
Siksi minulle on kunnia, että täällä on tänään kollegoitani -
niin komedian -
kuin musiikinkin saralta.
Haluan kaikkien Amerikassa katsovan minua.
Tupakoin sisätiloissa.
En kysellyt lupia siihen. Minkäs teette? Lennänkö ulos ennen palkinnonjakoa?
En. Tätä on vaikutusvalta.
Parasta tässä illassa on se, että mukana on paljon ihmisiä eri elämänvaiheistani.
Täällä on lapsuudenystäviäni DC:stä,
entisiä ja nykyisiä ystäviäni Ohiosta,
ystäviäni komediaklubeilta -
ja kaikki tajuntani räjäyttävät muusikot.
Ette edes tiedä, kuinka paljon inspiroitte minua.
Erityisesti haluan nostaa hattua OG:lleni Tony Woodsille.
Miles Davisia lainatakseni...
Se on suosikkejani. Miles Davis puhui paljon asiaa,
mutta yksi asia on erityisesti mieleeni.
Hän sanoi: "Minulta kesti vuosia oppia soittamaan omalla tyylilläni."
Hän seurasi muita ja yritti sitten soittaa kuin Dizzy, Bird tai muut suuruudet.
Jos olisin Miles, Tony olisi minulle Dizzy tai Bird. Yritin olla kuin sinä.
Olit ensimmäinen näkemäni ihminen, joka hoiti homman täysin oikein.
Olet peloton ja kerrot totuuden.
Kun tämä genre hoidetaan oikein, tässä on jotain niin aitoa,
että haastan kenet tahansa taidemuodon harjoittajaa arvostelevan,
koska tämä on väärässä.
Tämä on totuus, ja arvostelijat yrittävät estää sen kertomisen.
En puhu sisällöstä,
vaan taidemuodosta.
Ymmärrättekö?
Olemmeko yhtä mieltä?
Vielä yksi asia. Onneksi voin sanoa tämän nyt.
Olen homo.
Olen homo ja...
En malta odottaa, miten homous vaikuttaa uraani.
Hatunnostoja riittää.
Yksi vuosisadan comebackin arkkitehdeistä -
oli veljeni ja mentorini -
mahtava Stan Lathan.
En olisi osannut edes haaveilla työskentelystä jonkun kaltaisesi kanssa.
Viisi viimeisintä erikoisohjelmaani ovat olleet kunnon tykitystä.
En halua tehdä yhtäkään kenenkään muun kanssa.
Joten syö ne perkeleen vihanneksesi ja elä niin pitkään kuin mahdollista,
koska näitä on luvassa vielä muutama.
Neal Brennan, puheesi sai tipan linssiin, koska se muistutti minua -
ankarasta raadannasta -
ja rahoista, joita en koskaan nähnyt.
Nostan hattua vielä yhdelle ihmiselle.
Ilman häntä tämä ei olisi ikinä ollut mahdollista. Hän on äitini.
Äiti.
Oma äitini.
Äiti.
Ette tiedä, miten hän on kärsinyt takiani.
Jo pelkkä synnytys olisi ollut enemmän kuin tarpeeksi,
mutta sen lisäksi hän kasvatti minut. Ja vieläpä hyvin.
Suullinen perinne oli tärkeä asia meillä. Opin jo pienenä sanan griot.
Afrikassa griot oli henkilö,
joka vastasi kylän tarinoiden säilyttämisestä.
Tarinat kerrottiin griot'lle, joka painoi ne mieleensä tulevia sukupolvia varten.
Vanhetessaan griot sitten kertoi ne eteenpäin.
Afrikassa sanotaan, että griot'n kuolema vastaa kirjaston palamista.
Ennen kuin edes mietin koomikon uraa, äiti sanoi: "Sinusta pitäisi tulla griot."
Hän kertoi minulle tarinoita mustien elämästä.
Hänhän on opiskellut afroamerikkalaista kulttuuria.
Hänen avullaan ymmärsin viitekehyksen, jossa vartuin.
Vartuin vihamielisessä ympäristössä, joka minun piti kesyttää.
Kuljin jo 14-vuotiaana yökerhoissa ja totuttelin aikuisten maailmaan.
Olin kauhuissani.
Crack-epidemia oli käynnissä, ja äitini pelkäsi ulkoa kuuluvia laukauksia.
"Ehkä poikaani osui."
Mutta istuit urani alussa yökerhoissa kanssani, kuten varmaan muistat.
Takana oli täysi työpäivä,
ja nuokuit takarivissä odottaen esiintymistäni.
Hän katsoi esitykseni joka ilta.
Voitte kuvitella, miten pitkä kotimatka oli.
Moniko on kuullut oman äitinsä suusta: "Pimppivitsit olivat vähän liikaa tänään"?
Olin lapsena pehmo.
Olin herkkä, itkin helposti ja pelkäsin nyrkkitappeluita.
Äitini tapasi sanoa... En tiedä, muistatko tätä, mutta sanoit näin usein.
Sanoit, että joskus pitää olla leijona,
jotta voi olla se karitsa, joka oikeasti on.
Jauhan paskaa kuin leijona.
En pelkää ketään teistä.
Taistelen suusanallisesti parhaita vastaan,
jotta voin rauhoittua ja olla oma itseni.
Siksi nautin tästä taidemuodosta. Ymmärrän sen harjoittajia.
Tajuan lähtökohdat, vaikken ole samaa mieltä.
He ovat huomanneet jotain ja haluavat, että heitä kuullaan ja ymmärretään.
Tämä on mahtava genre.
Se on pelastanut henkeni.
Siksi haluan kunnioittaa sinua, äiti, tavalla, johon en pysty yksin.
Koska minusta on tullut mies, jolla on vaikutusvaltaisia ystäviä,
voin kutsua lavalle ystäväni Thundercatin.
Ja mahtava Mos Defin.
Kiitos, Washington DC. Olet tarjonnut minulle kodin ja lähtöpisteen.
Tämä päivä on virallisesti Dave Chappellen päivä täällä.
Pormestari julisti sen eilen.
Joten vastaisuudessa,
jos joku haluaa juhlistaa Dave Chappellen päivää,
pyydän luomaan yhden huikean muiston itselleen tai jollekulle muulle.
Kiitos ja hyvää yötä.
Kiitos, Dave.
Lasteni äiti, joka auttaa minua ja antaa minulle voimaa kaikkeen tekemiseeni,
Elaine.
Luojalle kiitos sinusta.
Tekstitys: Miia Mattila