Downloaded from YTS.MX
Doamnelor și domnilor, omul serii,
Dave Chappelle.
DC IMPROV
Official YIFY movies site: YTS.MX
A DOUA ZI, DAVE CHAPELLE VA PRIMI PREMIUL MARK TWAIN.
Mulțumesc.
Mulțumesc mult.
Stați jos, relaxați-vă.
Mâine va fi o seară importantă pentru comedie.
Sunt foarte surprins să primesc acest premiu atât de tânăr,
dar pe cuvânt că îl merit.
N-aveți idee cum e meseria asta.
Am crescut ascultându-i pe cei mai mari aburitori din lumea asta.
În țara asta, pentru orice opinie
există un comediant
să-ți reprezinte punctul de vedere.
Dar nu vreau să trăiesc într-o țară cu spirit fragil.
Vreau să trăiesc printre soldați.
A DOUA ZI, KENNEDY CENTER ÎI ACORDĂ
CEA MAI ÎNALTĂ DISTINCȚIE,
PREMIUL MARK TWAIN
Cum de ai primit premiul așa tânăr?
Mi-a luat 32 de ani, frate.
- Gata. - Dave...
- Toate cele bune.
Sălbatici!
Nu mai știu cum e.
Hei!
Foarte rar ne întâlnim toți
și totul merge bine.
Apreciez enorm lucrul ăsta.
Ai emoții?
Să primesc un premiu? Nu.
În seara asta voi fi înconjurat de genii artistice
și de un public care știe să aprecieze arta
la Kennedy Center.
Asta nu e presiune.
Mulți merită astfel de momente.
E o onoare să te cunosc. Mulțumesc.
- Ești cel mai tare, Dave! - Mersi, frate.
Atât de puțini au parte de ele.
CULISE
Mă bucur de orice pretext să fim împreună.
Să-mi pun dinții de aur sau...
Dragii mei...
ne-am adunat astăzi aici pentru a decerna
acest premiu pentru carieră, Twain
și pentru a celebra o legendă pe nume Dave.
„Legendă” e un cuvânt electrizant.
Înseamnă că amintirea ta va dăinui veșnic, iar veșnicia e foarte lungă.
Vreau să vă spun
că în această seară nu doar celebrăm realizările acestei legende.
Ne vom și bucura de ceea ce face.
Suntem încredințați că pentru Dave ce e mai bun de-acum vine.
Acum, băieți și fete...
doamnelor și domnilor...
cum spunea nemuritorul Mark Twain:
„Hai să ne facem de cap!”
De la școala unde a absolvit Dave,
orchestra Școlii de Arte Duke Ellington!
E orchestra de la Duke Ellington?
Da.
Și acum,
al douăzeci și doilea căștigător
al Premiului Mark Twain al Kennedy Center pentru umorul american...
Dave Chappelle!
Salutare!
Hei! Numele meu e Tiffany Haddish.
Acum voi ar trebui să aplaudați și să faceți gălăgie.
Aștept.
Dave, înțeleg de ce te îmbraci așa.
E atât de comod!
- Știu. - Uite.
Uitați-vă la sala asta.
Uitați-vă cine a venit la petrecerea asta.
Da!
Comedianți, actori și muzicieni,
toți sunt aici pentru un singur om.
Suntem aici pentru că Dave strânge oamenii în jurul lui
așa cum poate nimeni pe lumea asta nu o face.
L-am cunoscut pe Dave acum 20 de ani
și de atunci suntem prieteni.
Dave, mereu ai fost mentorul meu, fratele meu mai mare.
Și de fiecare dată când urc pe scenă,
de fiecare dată, mă gândesc la tine, pentru că...
vreau să te fac mândru, tu ești cel mai tare.
Înțelegi? Ești mare.
Ceea ce iubesc la Dave e spontaneitatea lui.
Povestea mea preferată cu Dave s-a întâmplat de Crăciun.
Într-un an, după ce am dat mâncare oamenilor străzii la Laugh Factory...
Fac asta în fiecare an, pentru că nu uit de unde vin.
Nu de la Laugh Factory. De pe stradă.
Dave m-a sunat
să mergem să bem ceva.
Când am ajuns,
era acolo cu Marlon Wayans,
și am zis:
„Aveți copii. Ce faceți aici de Crăciun?
N-ar trebui să fiți cu copiii voștri?”
Și Dave a spus:
„Ești Scrooge, cumva? Ia-ți ceva de băut.”
Am râs și am glumit până pe la unu dimineața.
Dave zice: „Vreți să mergem la bowling?”
Noi i-am zis:
„Nicio sală de bowling nu e deschisă la ora asta de Crăciun.
Ce-i în capul tău?”
A început să râdă și a zis: „Tu realizezi că eu sunt Dave Chapelle?”
A dat un telefon,
am urcat în mașina lui,
am luat-o în sus pe un deal
și am ajuns la niște porți imense.
Erau uriașe.
Mă gândeam: „O să jucăm bowling în Jurassic Park?”
Coborâm din mașină,
mergem la ușă
și ghiciți cine a deschis ușa! Ghiciți cine a deschis!
Am zis „ghiciți”. Ghiciți!
Eddie Murphy a deschis ușa!
Ați auzit? Eddie Murphy!
Eram acasă la Eddie Murphy!
Reacția mea a fost...
Dave zice: „Calmează-te.
Calmează-te, că ne dă afară.”
Eu ziceam: „Doamne! Nu-mi vine să cred.
Axel Foley are o sală de bowling!”
Cred că am vorbit, am râs și am povestit ore întregi.
Așa e Dave. E spontan.
Și e magic și joacă bowling oribil.
- Bună! Sunt Paul Pelosi. - Sunt Tiffany Haddish.
- Încântată. - Știm cine ești.
Soția mea, Nancy.
- Bună, Nancy! - Bună!
- Ai fost minunată. A fost grozav. - Mulțumesc.
Eram acolo cu tine.
Primul meu spectacol a fost aici.
Asta a fost în '92.
- Ce zboară timpul. - Da!
Ăsta-i adevărul.
Bună seara, doamnelor și domnilor,
și bine ați venit la DC Improv!
Nu se fumează aici, fraiere.
Salut, omule! Știi cum suntem noi.
E seara lui Dave,
e weekendul lui Dave.
În regulă.
Dave, ești cel mai tare. Tu îi aduci pe toți aici.
Dave Chappelle. A primit premiul Mark Twain.
Aplauze pentru Dave.
Premiul Mark Twain.
Face o grămadă de cașcaval.
Știi că faci mulți bani, primești premiul Mark Twain.
Eu nu. Abia știu cine e Mark Twain ăsta.
DAVE CHAPELLE
Frate, nu vă dați seama
cum e să primești un premiu ca ăsta
chiar în orașul în care am început.
De fapt...
ca fapt divers,
primul spectacol chiar în sala asta,
am fost primul comediant pe scenă.
Eram eu, un tip pe nume Brian Regan,
și o tipă pe nume Ellen DeGeneres.
Pe-atunci nu știam că e gay.
Toți ne dădeam la ea.
Oh! Scuze.
Credeam că aici e club de comedie.
Doamnelor și domnilor,
aici e, poate, ultimul loc din America
în care poți să spui ce vrei
și să râzi la ce îți vine să râzi.
E un loc sacru.
Pentru mine, comedia live e cel mai incredibil lucru din lume.
Stai acolo ca un gladiator.
Și poate că doar atunci mă simt eu însumi.
La 19 ani, e cel mai tânăr comediant din istoria emisiunii Star Search.
STAR SEARCH (1993)
Din Washington DC, iată-l pe Dave...
CONCURENT DAVE CHAPELLE
Hei!
Nu știu dacă v-a spus Ned.
Am fost recent la Black Entertainment Television.
Presimt că ce mai mulți n-ați văzut.
N-am idee de ce.
Înainte credeam că toți albii...
DEF COMEDY JAM (1995)
...sunt fericiți.
Doar pentru că sunt albi.
Mă gândeam că stați așa: „Super! Sunt alb.
Mă simt minunat!
Taxi!
Verificam doar.”
Eram la fostul meu liceu și le-am spus clar copiilor:
„Dacă vreți cu adevărat să scăpați din ghetou,
trebuie să vă concentrați.
Nu mai dați vina pe albi pentru problemele voastre,
trebuie să învățați...
rap sau baschet, altfel, frate, aici rămâneți!
Nu mai ieșiți de-aici.
Sau vindeți droguri. Astea sunt singurele variante.
Eu doar așa am văzut că merge.
Ați face bine să-i distrați pe albi. Hai, dansați!”
Când eram mic, mă uitam la desene animate...
AGE OF SPIN (2017)
...se numeau Care Bears.
Erau ursuleți, dar erau ca oamenii.
Toți umblau pe-acolo plini de grijă.
Aveau grijă unii de alții
și de toate cele.
Când dădeau de necaz,
se înverșunau.
Și liderul spunea: „Hai, băieți. E timpul
pentru privirea Care Bear!”
Vă mai amintiți?
Și ursuleții ăia mici se prindeau de mâini
și se holbau la problemă,
și vorbesc serios,
le țâșnea dragoste din piept.
Când ne făceam mari,
voiam să fim ca urșii ăia.
Apoi inimile ne-au fost frânte.
Fiindcă am aflat că viața nu ne va lăsa să facem asta.
Și că e imposibil
să-ți țâșnească iubirea din piept.
Cu toate astea...
eu am împroșcat iubire pe pieptul cuiva.
Noiembrie... 2003.
Eram în anul trei la facultate, la NYU,
făceam stand-up de vreo doi ani.
Mă sună mama și zice:
„Aziz, vii acasă de Ziua Recunoștinței?”
Îi zic: „Știi banii ăia pe care i-am pus deoparte să vin acasă?
S-au schimbat planurile.
Dave Chappelle are niște spectacole în San Francisco,
la Punch Line, și trebuie să merg să-l văd.
Mă întreabă: „Cine e Dave Chappelle?”
Îi spun: „Probabil cel mai mare comediant în viață.”
Ea zice: „E ăla care zice: `Sunt Rick James, javră.`?”
I-am spus că da.
Îmi zice: ”E amuzant. Distracție plăcută!”
Și m-am dus la spectacole.
Am văzut tot... Vreo șase spectacole pe care le-a avut la Punch Line.
Erau spectacolele lui Dave de club,
cu seturi foarte lungi,
până la patru sau cinci dimineața
și erau amuzante,
îți dădeau de gândit,
a fost incredibil.
De atunci,
am ajuns să-l cunosc pe Dave ca prieten.
Am avut spectacole împreună.
Nu e doar un artist incredibil,
e o ființă umană incredibilă.
Îmi amintesc odată, la o petrecere,
cineva a venit să-i ceară o poză.
El i-a spus:
„N-am venit aici...
...să facem poze.
Am venit să creăm amintiri.”
Ce sentiment frumos!
Așa își trăiește el viața.
El tratează fiecare moment ca și cum ar putea fi
o amintire minunată.
La începutul anului, Dave și cu mine
am avut niște spectacole împreună în Austin, Texas.
După spectacol, eram amândoi în culise
și Dave mă întreabă: „Ce vrei să faci în seara asta, Aziz?”
Îi spun: „Probabil o să mă relaxez.
Ieri a fost obositor. Mâine avem spectacole. ”
El zice: „Am niște ciuperci halucinogene. Vrei?
Cică sunt fantastice.”
Scuze, familia lui Dave.
Zic: „Nu știu, Dave.
Poate o las mai moale
și mă odihnesc pentru mâine. ”
Îmi spune: „Aziz, nimeni nu știe asta,
dar mâine se va anunța că eu sunt câștigătorul
Premiului Mark Twain pentru Umorul American.”
A spus:
„Ce-o să le spui copiilor tăi peste 20 de ani, Aziz?
O să le spui că ai fost acolo când Dave Chappelle a aflat
că a câștigat premiul Mark Twain, că ați luat ciperci împreună
și a fost seara vieții tale?
Sau le spui că ai tras un pui de somn?”
I-am spus: „Dave, ai dreptate.
Să mâncăm ciupercile alea.
Pentru Twain!”
Vorbesc serios.
Dacă câinii vagabonzi ar putea vorbi,
ar avea vocea lui Dave Chappelle.
De exemplu...
dacă îl lași prea mult în curte,
s-ar plânge. Ar zice:
„La naiba, băiete. Să vină cineva.
Nimeni nu-mi dă mâncare!”
Da, geaca e bestială.
- Ah! - Bună, Ron. Ce mai faci?
Parcă vii de la o încăierare.
Prima dată când cineva m-a adus pe scenă,
un tip, JT Newton.
Nici nu știu, mai trăiește JT?
Serios.
- Locuiește în Long Island. - O veste bună.
Ați crezut vreodată că unu' e mort și el locuia în Long Island?
Am fost la un club de comedie cu cel mai bun prieten al meu.
Suntem prieteni și azi.
Am venit mai devreme, era ora cinci.
Pe atunci, ca să fii comediant trebuia doar să vii destul de devreme
să te înscrii pe listă.
Erau 20 de locuri.
Am venit direct de la școală.
Am fost al șaptelea.
Prietenul meu a intrat al cincilea.
A dat-o în bară.
N-a avut succes.
JT m-a prezentat.
A spus: „Toți trebuie să începem de undeva, iar în seara asta,
acest tânăr va începe de-aici.”
Parcă a fost ieri.
A spus: „Poate sunteți martori la nașterea unei stele.
Aplauze pentru Dave Chapel!”
Am mers singur, dar când am urcat pe scenă,
mama mea, care e aici în seara asta,
și mama ei, care nu mai e printre noi,
au apărut și ele.
Te-am rugat să nu vii.
Le-am implorat să nu vină.
Mi-am zis: „Trebuie să fiu direct.”
M-am dus la bunica și i-am spus: „Auzi, Nana.
În spectacolul din seara asta voi spune niște lucruri
ce nu le-ai mai auzit de la mine.”
Mamă, o să-ți placă asta.
Îți amintești ce mi-a răspuns mama ta?
„Am auzit și mai rău.”
Nu. A spus:
”Puiule, fă-i praf!”
Și-am început.
Vreau să-ți spun, mamă, nu doar că-ți mulțumesc,
ci și: „Ți-am spus eu.”
Da, Dave.
Te iubim, frate.
COMMON
Dave, ești cel mai tare!
Te iubim, omule!
Cel mai mare, frate.
Un far călăuzitor.
Doamnelor și domnilor,
inegalabilul John Legend!
- Bine. - Mulțumesc!
Bună!
Nu doar că sunt mare fan al lui Dave,
dar am crescut în Springfield, Ohio.
La vreo 15 minute de unde locuiește Dave acum
și unde și-a petrecut copilăria.
Știu că suntem în Washington
și a stat mult timp și aici.
Dar Dave e din Ohio, da?
Îl revendicăm.
Cele mai multe celebrități
și nume cunoscute din Ohio devin celebre după ce pleacă din Ohio.
Se poate spune că trebuie să plece din Ohio ca să reușească.
Dar, uimitor,
Dave locuiește și acum în statul castanului sălbatic.
Încă locuiește
în genul de oraș ce-i face pe oameni să se întrebe:
„De ce trăiește Dave Chappelle acolo?”
Locuiește în așa-numita „Americă uitată”.
Dave n-a uitat-o niciodată.
A adus lumea în Ohio.
Reuniunile lui muzicale anuale
la o fermă locală sunt legendare.
A reunit cele mai mari talente din lume
ca să celebreze viața acolo.
Și, recent, după masacrul din Dayton,
pentru a aduce alinare după tragedie.
Și, desigur,
cea mai emblematică și mai memorabilă reuniune care va intra în istorie
a avut loc în 2005.
A luat un grup din orașul lui natal din Ohio, inclusiv studenți
de la universitatea locală de culoare, Central State,
într-un autocar spre Brooklyn.
Da!
Când au ajuns în Brooklyn,
Dave a creat un moment cultural fantastic!
A adus laolaltă unii dintre cei mai importanți
artiști hip-hop și neo-soul din lume,
pentru un concert epic, care a îmbinat comedia lui Dave
și gusturile lui impecabile în muzică.
Comedianții și muzicienii erau așa.
Orice comediant vrea să fie muzician.
Orice muzician
se crede amuzant.
Mama are trei țâțe: pentru lapte, pentru apă
și încă una care nu merge. Dă-i drumul!
Vedeți, nici nu e chiar așa amuzant. Dar muzica...
o face să aibă succes.
Nimeni nu are trei țâțe. E ridicol.
Toți oamenii ăștia care vin la concert. Înainte să-i cunosc,
eram fanul lor.
Așa că, să lucrez cu ei
în acest cadru, e un vis împlinit.
Ăsta e concertul pe care mi-am dorit să-l văd.
Am zguduit lumea.
Am zguduit lumea!
Ce mai faceți?
Q-TIP
Numele meu e Q-Tip. Sunt...
Sunt mândru să fiu
directorul artistic pentru hip-hop,
aici la Kennedy Center.
Vreau să vorbesc cu fratele meu.
Tu ești fratele meu.
Te iubesc.
Îl știu de când a început.
Era în 1992 sau 1993,
iar el a venit cu autobuzul și a zis:
„Bună, sunt Dave Chappelle.” „Ești Dave Chapelle!”
Te știu. Am văzut Robin Hood: Bărbați în izmene.
Probabil sunt singurul rapper
care se uita pe-atunci la Mel Brooks.
I-am cumpărat primul costum pentru emisiunea lui Letterman
în 1995.
Sau poate în 1994.
L-am dus la Barney's cu vărul meu.
Încă purta haine de la Cross Colors.
Nu vă crispați. Nu vreau să credeți că sunt un negru furios.
Sunt un negru furios, dar...
Înțelegeți? E dreptul meu
să fiu un negru supărat. Pentru mine a fost altfel.
Nu știu dacă voi credeți în reîncarnare,
dar eu sunt negru de patru vieți încoace.
Am nevoie de o pauză.
Să-l întâmpinăm cu aplauze
pe co-creatorul emisiunii Chapelle's Show,
unicul Neal Brennan!
Bună, Dave!
Nu știu cum ați reușit să organizați seara asta.
Lui Dave nu-i plac evenimentele formale.
Se îmbracă de zici că e spălător de geamuri.
Îmi imaginez că soția lui i-a zis:
„Iubitule, cum să te fac să nu mai fumezi două ore?”
Și Dave, presupunând că nu se va întâmpla, a zis...
„Ar trebui să-i aduci pe Jon Stewart, Sarah Silverman, Neal,
Q-Tip, Tiffany Haddish,
Warren Michaels, John Legend, Bradley Cooper,
și, să zicem, Morgan Freeman...
să vină la Washington ca să-mi laude talentul.”
Elaine i-a răspuns: „Perfect. 27 octombrie.”
Și Dave a zis: „Rahat!”
Dave mi-a oferit o carieră.
Ne-am cunoscut în 1992
la un club de comedie din New York.
De-a lungul anilor am scris niște glume împreună,
dar mereu am visat să putem face ceva mai mare.
Apoi, în 1997, Dave mă sună și zice:
„Salut. Dacă te contactează Universal,
spune-le că scriem împreună un film cu iarbă.”
L-am întrebat: „Ce film cu iarbă?”
A spus să nu-mi bat capul.
La scurt timp, cineva de la Universal mă sună și întreabă:
„Scrii un film cu iarbă împreună cu Dave Chapelle?”
Am răspuns că da.
Mă întreabă când îl putem prezenta.
Îi spun: „În 30 de zile.”
Așa că am avut o lună să ne facem prezentarea,
iar în ziua 29, îl sun pe Dave și îi spun:
„Trebuie să vedem cum facem cu filmul.”
El mă întreabă: „Ce film?”
Cu o zi înainte de prezentare, am schițat Prieteni buni.
A durat toată ziua, cam 16 ore,
iar atenția la detalii s-a văzut clar în film.
Nu știu cum sunteți voi, dar eu nici nu mă pot mișca.
PRIETENI BUNI (1998)
Parcă mă simt blocat aici, frate.
În ianuarie 1998,
Prieteni buni a fost lansat odată cu Good Will Hunting,
Înscenarea,
Mai bine nu se poate,
Și, era să uit, Titanic.
Da.
A fost un eșec critic și comercial,
și, sincer, nu e foarte bun.
Câțiva ani mai târziu, când lumea a uitat,
în viața profesională și în cea personală,
eu și Dave vorbeam iar la telefon,
era o chestie care se făcea pe-atunci.
Și îmi spune: „Auzi, omule.
Ar trebui să facem o emisiune ca Playboy After Dark.”
Dacă vă amintiți de Playboy After Dark,
puneți-vă treburile în ordine, sunteți cu un picior în groapă.
Dacă nu ați auzit de Playboy After Dark,
era o emisiune foarte relaxată din anii '70,
găzduită de Hugh Hefner, care e editor de revistă
și mic traficant sexual.
Gândiți-vă la Jeffrey Epstein cu un bârlog.
Dave și cu mine am gândit un format aproximativ
pentru ce va deveni Chapelle's Show.
Am prezentat formatul la câteva rețele.
La HBO n-a mers foarte bine.
Femeia i-a zis lui Dave, și citez:
„Ce nevoie avem de tine? Îl avem pe Chris Rock.”
Pe-atunci era loc
pentru un singur comediant negru.
Nu ca astăzi, când e loc pentru trei.
După câteva minute, ne-am dus la Comedy Central,
ei au cumpărat-o.
Am făcut un episod pilot.
Am primit un sezon
și a fost foarte bine primită.
Mult peste așteptări.
Atât de bine, încât „trebuie să mergeți în Africa”.
Principala știre:
așa cum știm, Congresul a aprobat plata a peste un trilion de dolari
afro-americanilor ca despăgubiri pentru sclavie.
Am la țigări cât să-mi ajungă mie și familiei
tot restul vieții!
Sunt bogat, fraiere!
Când a început emisiunea,
știam că nu cunosc un om mai amuzant.
La sfârșitul emisiunii,
știam că e unul din cei mai amuzanți din toate timpurile.
Uneori improviza ceva
despre care nu discutaserăm înainte,
poate ceva la care nici el nu se gândise.
Discursurile lui Clayton Bigsby despre respirarea aerului omului alb
și Will & Grace, toate sunt improvizații.
Dacă nu-ți place Will & Grace,
nu înseamnă că e ceva în neregulă cu tine.
Înseamnă că e ceva în neregulă cu Will.
E homosexual.
Tyrone Biggums le-a povestit copiilor cum s-a drogat împreună cu Mickey Mouse.
A inventat totul.
Tu!
Știi ce gust are mâncarea pentru câini? Știi?
Gustul e exact ca mirosul!
Delicios.
Rick James zice că e o sărbătoare,
dă dracului canapeaua.
Cumpără alta, bogătaș nenorocit!
Dă-o dracului de canapea!
Fac ceva pe canapeaua ta!
Ce i-au zis feței cele cinci degete?
Te plesnim!
A inventat totul.
Uneori, când scriam pentru Dave și îl regizam,
doar stăteam în platou cu gura căscată...
Tăiați!
Ce mi-a păcut cel mai mult la Chapelle's Show
e că i-a permis lui Dave să se exprime fără rețineri.
Să-și manifeste inteligența, furia, moralitatea,
spiritul copilăros, ipocriziile, tristețea, talentul strălucitor.
Chappelle's Show era ceva rar.
Era o imagine complexă
a unui om care trăia în Statele Unite ale Americii,
având experiența suprarealistă de a se fi născut de culoare.
Cum spuneam...
Playboy After Dark.
În plus, emisiunea era personală.
Simțeam că mă învinovățește pentru eșecul lui Prieteni buni.
Într-o zi, filmam o scenetă
în care părăsea emisiunea pentru că o lăsase gravidă pe Oprah.
Și...
Filmam o scenă
în care el o ia razna prin birouri, ajunge la mine
și îmi golește coșul de gunoi în cap.
Iată de ce bănuiesc că m-a învinovățit pentru Prieteni buni.
În timp ce îmi golea coșul de gunoi în cap,
a spus: „Asta e pentru Prieteni buni.”
Bun, după cum vedeți,
susține că eu am scris replica asta
și l-am pus să o spună.
Tu ai scris-o!
Ăsta e singurul moment din seara asta
când mi se va recunoaște contribuția la Chappelle's Show.
Amândoi eram din Washington,
adică ne-am început cariera
mergând cu trenul la spectacole.
Dave Chappelle e cel mai bătrân tânăr comediant din industrie.
Eu am 44 de ani și fac comedie de 43 de ani!
Nenorocitul ăsta s-a născut
și când a ieșit...
„Cioc-cioc, fraiere!”
Și avea și o țigară între degete.
Dave Chappelle Show.
Emisiunea mi-a schimbat viața.
Mai ales un anumit personaj, Ashy Larry.
Mulți mă țin minte ca Ashy Larry.
Pe atunci, Dave spunea:
„Donnell, cum o să te pregătești pentru rolul lui Ashy Larry?”
I-am spus: „O să fac un duș, frate,
și o să mă șterg. O să fiu cel mai spălăcit tip din Hollywood.
Eu sunt din Washington, DC.
Orașul de Ciocolată.
Pentru noi, „cioroi” e un pronume.
Avem pielea foarte groasă.
Nu ne ferim de glume.
De fapt, umorul a fost felul nostru de a supraviețui.
Singurul motiv pentru care nu am luat bătaie pe străzile astea
e că băieții știau
că îi fac să râdă.
Mă pregăteam să încep liceul.
Pe director îl chema Ralph Neal.
Tipul ăla tocmai văzuse Directorul
și umbla pe-acolo cu o portavoce, de parcă era din film.
Gimnaziul îl făcusem în Ohio.
Am fost plecat trei ani. În cei trei ani în care am lipsit,
a apărut cocaina.
M-am întors la Washington.
Vă mai amintiți de cocaină, nu?
Vă amintiți ce a făcut acestui oraș.
De aceea e ciudat să vezi atâția albi
alergând și împingând cărucioare.
Negrii ăștia din Washington au dus tot greul.
Noi am făcut ce a fost mai greu.
Ăsta e un oraș al negrilor.
Nu i se spune Orașul de Ciocolată pentru...
N-are nicio legătură cu ciocolata.
Era vorba de afro-americani.
L-am cunoscut pe Dave aici în Washington.
Da.
Aveam 19 ani.
El avea 17 ani.
Aveam spectacol la un club numit Garvin's.
Și-mi amintesc că eu și Dave am mers la McDonald's
între spectacole și am vorbit despre comedie,
viitorul lui, planurile lui de viitor, și i-am spus:
„Hai la New York.”
Și după ce a absolvit liceul,
a făcut-o.
A venit la New York,
am lucrat la același club de comedie,
The Boston Comedy Club.
Și…
Bine.
Știu, e derutant.
În New York era un club The Boston Comedy Club.
Nu eu inventez numele astea, ci ăia cu cocaina.
Dar în New York,
Dave a fost imediat îndrăgit
de comunitatea de stand-up și îmi amintesc
că a primit un rol în filmul ăla al lui Mel Brooks,
Robin Hood: Bărbați în izmene și toți ne gândeam:
„Dave a dat lovitura!”
ROBIN HOOD: BĂRBAȚI ÎN IZMENE (1993)
- Cine-i cel mai tare? - Du-te!
S-a întors din Los Angeles
și a urcat direct pe scenă să vorbească despre călătoria lui în Vest
și despre cum a ajuns în sfârșit la Compton
după ce a auzit atâtea despre el.
Și era...
uimit să vadă că oamenii de acolo aveau curți.
Atâtea povești despre Compton,
iar oamenii își tundeau gazonul.
Era normal.
Dar era ceva în acest mic detaliu.
Dar asta face el...
Se lasă surprins de ce află
și apoi... ne ia cu el
și vedem prin ochii lui, din toate unghiurile.
Unghiuri pe care cei mai mulți nici nu le vedem.
Nu e ciudat cum începe boala asta în 1980
și nu ucide decât negri, poponari și drogați?
Nu e o coincidență uluitoare
că boala asta îi urăște pe cei pe care-i urăsc și bătrânii albi?
Cred că ori Dumnezeu e alb,
ori guvernul a ascuns chestia aia în globurile disco.
Mereu se gândește,
analizează totul.
El chiar…
Intră în propria lui lume.
Mi-am dat seama că e un cartier rău.
Asta vezi doar în cele mai rele cartiere.
Rețineți, e ora trei dimineața.
E ora trei dimineața.
Mă uit pe geam...
În colț stătea un bebeluș.
Nici măcar nu părea speriat. Stătea acolo...
Adică, m-a întristat. M-a întristat, serios.
Voiam să ajut copilul.
Dar m-am gândit: „Nici în tine n-am încredere.”
Clic.
Îmi amintesc că eram împreună în Vancouver,
iar el a venit să fumeze un cui.
Și...
Și exact asta a făcut.
A venit...
și a fumat un cui.
Un cui întreg.
De unul singur.
În timp ce ținea prelegeri despre tot ce e rău în lume.
Îți spun eu ce e rău: să nu împarți.
E...
Parcă e „puf, puf, pas”, nu?
Nu „puf, puf, puf, puf”.
Îți vine să crezi?
Primești Premiul Mark Twain!
Nu-mi vine să cred.
Îl meriți.
E corect. E…
E perfect că primești Premiul Mark Twain,
și lui îi place să folosească cuvântul cu „c” în capodoperele lui.
Oare de ce
eu pot spune cuvântul „cioară” fără să suport consecințe...
STICKS & STONES (2019)
...dar nu pot să spun
„poponar”?
Și ea mi-a zis: „Pentru că, David,
tu nu ești gay.”
Am zis: „Păi, Renee...
nici cioară nu sunt.”
Ești aici și asta e tot ce-mi trebuie.
Îl iubesc pe Dave Chappelle necondiționat.
L-am cunoscut pe Dave...
la începutul anilor '90.
Un puști de 17 ani,
venit în New York,
abia ieșit din liceu, câștigând experiență
în cele mai dificile săli de comedie
din țară.
Și era
uimitor de matur
la 17 ani și...
Noi, veteranii comediei, cărunți deja,
te-ai gândi că am avea o aversiune
față de acest tânăr minune...
ca un tânăr Mozart.
Și totuși, era iubit...
datorită bunătății lui și...
Chiar și atunci știam cât de amuzant e
și cât de profund. Îmi amintesc
că am colaborat în anii 2000.
Eram la Comedy Central, eu la The Daily Show,
Dave la Chappelle's Show.
Și Chappelle's Show
era ca o rachetă pe care el o crease.
Și a devenit...
un fenomen cultural.
Iar Comedy Central ar face orice
ca să continue.
Și i-au oferit lui Dave
cincizeci de milioane de dolari
pentru încă un sezon. „Mai dă-ne doar unul.”
Dar, în acel moment, Dave nu știa ce să facă,
emisiunea era dificil de făcut,
se întreba ce impact avea
asupra publicului pentru care era menită.
Și a refuzat.
Și în acel moment…
îmi amintesc că m-am gândit...
„Comedy Central are 50 de milioane de dolari?”
Nenorociții ăștia nu ne dau nici gustări la The Daily Show.
Și ei au 50 de milioane de dolari.
În momentul acela, Dave
a plecat.
O terminase. Dar eu știam...
banii ăia vor avea nevoie de o casă.
Dave, vreau…
Îmi pare rău.
Vreau să știi în seara asta
că am luat banii ăia de parcă erau ai mei.
Omul ăsta e incredibil. Nu mă refer doar la stand-up.
Cum interacționează cu oamenii. Oameni de pe stradă, fani.
Eram în Minneapolis, Minnesota.
Un băiat alb strigă:
„Doamne!
Dave Chappelle!”
O ia razna.
Îi spun: „Gata, liniștește-te.”
Pentru că sunt așa de mare, lumea crede că sunt de la pază.
Îi spun: „Calmează-te”.
Și el: „Doamne! Dave Chappelle!”
Te rog, vino până la mine acasă.
Am niște iarbă.”
Dave s-a uitat la mine, eu m-am uitat la el.
Îi zic: „Frate, eu nu mai am iarbă. Hai să...
măcar să vedem care e situația
și să vedem ce se întâmplă.”
Știți ce zic?
Așa că mergem la el. Eu intru,
văd ditamai borcanul plin cu iarbă, așa cum au albii.
Iau puțin și îi zic: „Mulțumesc mult.”
Ne întoarcem să plecăm.
În tot timpul ăsta, el bătea la ușa colegului de apartament.
Trezește-te, frate! Trezește-te!
Dave Chappelle e la noi în apartament!”
Dar nu se trezește nici să moară.
Și plecăm. Zice:
„Te rog fă o poză.
Te rog, fă o poză cu mine.”
Și Dave: „Frate, e noapte acum.
Din motive de securitate…
nu putem face asta.”
Începem să coborâm scările,
iar el e sus, în capătul scărilor.
„Nimeni n-o să mă creadă!”
I-ai făcut praf, frate!
I-ai făcut praf.
Pentru primarul din Washington, Muriel Bowser.
Trebuie să-ți spun
că ești o persoană specială pentru mine.
Între noi e doar un an diferență
și tu conduci orașul nostru…
- Da! - Minunat.
Am mers la fostul meu liceu.
Primarul Muriel a organizat
o renovare de 150 de milioane de dolari
pentru Școala de Arte Duke Ellington.
Eram invidios pe elevii de acolo.
Însemni foarte mult pentru mine
și ai făcut un lucru bun pentru oraș.
Și mulțumesc. Sincer.
N-am votat niciodată în Washington,
dar să fiu al naibii, dacă aș vota...
te-aș vota pe tine. Și știi ceva?
Te-aș vota și dacă ai trage cocaină.
Știu că n-ai face asta.
Dar, dacă vrei vreodată,
răsfață-te. La mine aici e loc de manevră.
Am auzit de Dave Chappelle
chiar înainte de primul film Profesorul trăsnit.
Trebuia să joc rolul pe care îl juca el.
Apoi l-am văzut și am zis:
„Băiatul ăla, puștiul ăla.
Puștiul ar fi amuzant în rolul ăla.”
Am încercat să fiu pașnic.
Dar a venit vremea
ca Reggie să-ți „karaterizeze” fundul.
Dave e mai deștept decât toți.
Dave e...
poate cel mai intelectual comediant din toate timpurile.
Ne-a luat 400 de ani să ne dăm seama, ca popor,
că în tot timpul ăsta, slăbiciunea albilor era...
să îngenunchezi când se cântă imnul.
Ăsta e un spirit fragil.
Da, frate!
Și strălucirea roșie a rachetelor
Pe bune, frate? Ridicați-vă!
A extins această artă,
și impactul asupra culturii.
Fără nicio îndoială, e vocea generației lui.
Nimeni nu se compară cu el.
Uau!
În regulă.
Fiica mea e acolo și sunt foarte recunoscător, Dave,
că te-am cunoscut înainte să devin tată.
Nu, e de bine.
Tu m-ai învățat să fiu un om mai bun.
Mă înveți să fiu un om mai bun.
Tocmai mi-am dat seama.
El e, nu? E băiatul tău?
S-A NĂSCUT O STEA (2018)
Jay.
Are vârsta...
pe care o aveai tu când te-am cunoscut.
Ești pe YouTube.
Clipul cu fata.
Da.
M-a făcut fericit.
Erai tu însuți.
Îți făceai treaba, frate.
Vreau să spun, serios, probabil cea mai bună scenă
pe care am făcut-o cu un alt actor.
Serios.
Am scris-o pentru tine.
A durat doi ani,
dar ai dat totul în acea zi.
Și faptul că ai apărut. Nu-mi venea să cred.
Nu puteam să cred că mi-ai făcut favoarea asta.
Nu voi uita niciodată asta.
Mă bucur că a rămas imortalizată în film,
pentru că a fost atât de frumos.
Toată echipa era entuziasmată
când era pe lângă Dave Chappelle.
E o persoană cu adevărat unică.
Vreau să mai spun că nu știu cum s-a întâmplat.
Nu știu, genele,
faptul că ai crescut în Washington, școala Duke Ellington,
primul stand-up la opt ani. Nu știu ce combinație a avut loc
și te-a făcut cine ești,
dar mă simt norocos că suntem contemporani,
ca să te pot privi ca om și ca artist.
Și…
aruncăm cuvântul ăsta,
îl folosim prea des: „geniu”.
Când mă gândesc la geniu, îmi închipui pe cineva detașat de problemele sociale.
Ești unic și ca geniu, pentru că ai o trăsătură
care e... E empatie.
Știi, îi tratezi pe toți la fel.
Asta îmi place cel mai mult la tine.
Mulțumesc, prietene.
Sunt încă supărat pentru SNL.
În monolog, ai spus că ai fost la Casa Albă...
Și a fost o petrecere uriașă.
Și toți erau de culoare,
în afară de Bradley Cooper.
Era o mare de fețe.
Era un alb și ăla eram eu. Ai zis:
„Bradley Cooper e aici.” Am mers împreună!
Ce vorbești?
Te iubesc, frate!
Te iubesc.
ERYKAH BADU
Majoritatea prietenilor mei vin de la baza scării social-economice,
apoi au ajuns la mijloc și sus.
Toți am avut un drum lung.
Îmi place să mă întorc.
M-am întors de multe ori, dar nu...
să mă sărbătoresc pe mine.
Dave, te iubesc.
Suntem alături de tine.
Mereu ți-am fost alături, fiindcă ai fost mereu alături de noi.
Te iubesc cu putere, frate.
Richard Pryor a fost primul laureat al Premiului Twain.
Când am început SNL, a fost primul pe care l-am rugat s-o prezinte.
În vara anului 2016, se apropiau alegerile,
și mai era o persoană pe care voiam neapărat s-o aduc în echipă.
Știam că în emisiunea din 12 noiembrie,
după alegeri,
trebuia să fie Dave Chappelle.
Mulțumesc.
Știam că aveam nevoie de cineva care să explice
ce se întâmplase.
Aveam nevoie de Dave așa cum avusesem nevoie de Richard.
Spune lucrurilor pe nume
și e cel mai amuzant om din industrie.
Urma să fie un moment important pentru emisiune și pentru el.
Când venea momentul, știam că Dave va fi pregătit.
Ei bine, America a făcut-o.
Ne-am ales ca președinte un troll de pe internet.
Albii sunt furioși.
N-am văzut așa ceva.
N-am văzut așa ceva de la verdictul lui OJ Simpson.
E un ecran despărțit cu albi în ambele părți.
Nu spun că mă bucur.
Spun doar că nu am mai văzut așa ceva.
Aseară am văzut la TV o revoltă a albilor în Portland, Oregon.
În acea zi de miercuri de după alegeri,
am avut repetiția pentru emisiune.
Atmosfera era destul de sumbră.
Lumea era tensionată și se simțea foarte vulnerabilă.
Era un dezastru.
Dave s-a așezat lângă mine,
s-a uitat la toată lumea și a simțit emoția din încăpere.
A întrebat dacă poate citi un citat de Toni Morrison.
Citatul era:
„Acesta e momentul în care artiștii se apucă de treabă.
Nu e timp pentru disperare,
nici să ne plângem de milă.
Nu e nevoie de tăcere,
nu e loc de teamă.
Vorbim, scriem, creăm limbi.
Așa se vindecă civilizațiile.”
Atunci am știut că va fi bine.
Emisiunea a început cu Kate McKinnon cântând „Hallelujah”, ca Hillary Clinton,
și apoi intră Dave.
Nu știam ce urma să facă.
Aș vrea să cred că el știa, dar...
nu sunt foarte sigur.
A fost sclipitor. A fost genial.
A fost o emisiune de referință.
Îi urez succes lui Donald Trump.
Și îi voi da o șansă...
iar noi, cei nedreptățiți de-a lungul istoriei,
îi cerem să ne ofere și el nouă o șansă.
Mulțumesc mult.
Capacitatea de a spune ce gândești,
indiferent de părerea celorlalți...
Acel curaj
de a face divertisment așa cum vrei,
a pătruns în viața mea,
până în punctul în care am jucat
un coregraf vârcolac aseară.
Și am fost foarte mândru s-o fac.
Și am învățat toate astea de la tine.
Știi...
primele două sezoane din Chappelle's Show
sunt printre cele mai bune spectacole de comedie din istorie.
Sunt geniale.
RACIAL DRAFT CHAPELLE'S SHOW (2004)
Bună seara și bun venit la prima și poate singura
recrutare rasială în New York.
Abia aștept să văd pe cine va recruta fiecare rasă.
Negrii au câștigat și aleg primii.
E prima loterie
la care a câștigat o persoană de culoare.
Da, și probabil vor fi tot nemulțumiți.
Du-te dracu'!
Delegația negrilor...
alege Tiger Woods.
Cel mai bogat și mai puternic sportiv din lume
e acum, oficial, negru.
Adio, orez prăjit!
Bun găsit, pui fript!
Te iubesc, tată!
Nu știam că ai atâția fani printre bătrânii albi.
Ce?
Parcă am murit și am ajuns la magazinul Brooks Brothers, dar...
Cred că se vorbește prea mult de sinceritate.
Oamenii vorbesc despre sinceritate în comedie,
dar mulți comedianți mari nu spun mereu adevărul.
Rodney Dangerfield, am căutat,
era foarte respectat.
A mințit tot timpul.
Sinceritate înseamnă
să nu ne fie teamă să spunem ce simțim,
pentru că asta e legătura
pe care o putem avea cu oamenii.
Și cred că nimeni nu o face mai bine decât tine.
Noi de aici învățăm,
pentru că știm cu toții că facem parte din glumă.
Dave o face…
E dispus să râdă de oricine,
fie că ești alb sau gay... Asta e toată lista. El e...
Toți mă iubesc și eu îi iubesc pe ei.
Am prieteni care sunt L, am prieteni care sunt B,
și am prieteni G. Dar...
cei cu T mă urăsc de moarte.
Și nu-i condamn.
Nu e vina lor. E vina mea.
Nu pot să mă abțin de la glumele pe tema asta.
Nu vreau să le scriu, dar nu pot să mă abțin!
E ciudat să vorbesc cu tine despre comedie,
pentru că îi poți învăța pe cei de-aici
totul despre comedie, dar există un lucru
pe care nu-l vei ști niciodată despre comedie.
Cum e să faci comedie
avându-l pe Dave Chappelle ca model.
Mulțumesc pentru asta. Mulțumesc mult.
Pe bune.
Eu sunt aici să-l sărbătoresc pe Mark Twain.
COLIN JOST
Pentru mine, asta e comedie.
Dacă nu mă credeți că Mark Twain e amuzant,
aș vrea să citesc un scurt pasaj
din Huckleberry Finn.
Bun.
În regulă.
Ascultați.
„Huck…
Huck Finn s-a întors spre prietenul lui, Jim.
Sau cum îi spuneam noi...”
Nu trebuie să citesc tot pasajul.
Da, sunt foarte fericit.
Vedeți?
Facem dragoste în seara asta?
Ca prieteni!
Miroși delicios.
Fiindcă îl iubesc atât de mult, sunt foarte emotivă.
Știi asta. Plâng pentru tine.
Jur că n-am mai văzut o formă de artă
mai pură decât comedia stand-up.
Mă surprinde că oamenii nu știu dacă asta este artă sau nu.
Omule, să vorbești aiurea e o artă.
Să vorbești aiurea e o artă.
Nu-i așa, Muriel?
Toți comedianții din sală,
vreau doar să vă reamintesc,
vă promit și am spus-o mereu,
genul nostru e cel mai bun.
Nu trebuie să știm altceva decât ceea ce știm.
Și tot ce știm capătă valoare
prin ceea ce facem cu el.
Fii tu însuți.
Dă-l dracu' de joc!
Vor veni și banii.
Cei mai mulți nu veți reuși.
O să fiu sincer.
Am auzit un interviu cu Patton Oswalt, comediant celebru.
A început la o săptămână distanță de mine.
Patton spune în interviul cu Terry Gross.
Știți cum face Terry: „Și, da...”
Patton îi spune lui Terry Gross:
„Terry, nimeni nu se descurcă prima dată când face stand-up.”
S-au oprit. Conduceam
și ascultam interviul. Apoi zice:
„Bine, Dave Chappelle a avut succes
când a făcut stand-up prima dată.”
Am rânjit cu gura până la urechi.
Patton nu i-a spus lui Terry
că următoarele șapte sau opt ori
au fost groaznice.
Dar prima dată...
a fost al dracului de bine.
Cam ca prima dată când faci sex.
A doua oară când faci sex,
cineva te-a lovit în cap cu un ciocan.
Nu, nu e la fel de bine ca prima dată.
Dar știți ceva? Poate nu mă lovește nimeni în cap
cu ciocanul a noua sau a zecea oară.
Nici măcar nu cred neapărat în politică.
Dar cred că încrederea în politică
e ceva de care țara are mare nevoie.
Președintele Bush continuă să susțină o invazie a Irakului.
După ce am analizat regiunea, eu și cabinetul meu suntem de acord
că a venit vremea să se schimbe regimul în zonă.
Așa e.
Ăla a încercat să-l omoare pe tata!
Frate, Lincoln o dă de gard.
La naiba!
Truman o dă de gard.
Omule, Carter o dă de gard.
George Washington e cel mai rău.
FOR WHAT IT'S WORTH (2004)
Da, am spus-o.
„Noi considerăm aceste adevăruri evidente,
că toți oamenii sunt egali.”
„Adu-mi un sendviș, că te omor.”
„Libertate și dreptate pentru toți.”
L-am văzut pe Donald Trump la o conferință de presă.
„Voi relansa industria cărbunelui.”
Industria cărbunelui?
Fără exagerare,
niciodată,
în viața mea, n-am văzut nici măcar o bucată de cărbune!
Dacă vrei să-i pui pe nenorociți să scormonească în pământ,
găsește-mi niște trufe. Asta-mi trebuie mie.
Vorbim despre alegeri.
Nu e de glumă.
Toți afro-americanii apți trebuie să se înregistreze
pentru o armă de foc legală.
Doar așa vor schimba legea.
Deși America e cea mai măreață națiune din lume,
încă ne confruntăm cu multe probleme moderne.
În sistemul de sănătate e haos.
Programul Medicaid eșuează.
Vecinii noștri din Canada au asistență medicală gratuită pentru toți cetățenii.
Ce propun eu?
Buletine canadiene false pentru toți americanii.
Sunt Dave Chappelle.
Și vreau să te reprezint.
Multă lume îmi spune:
„Părea că vă distrați la Chappelle's Show . A fost distractiv?”
Nu a fost.
NEAL BRENNAN
N-a fost deloc amuzant. A fost greu.
Nu dormeam câte 48 de ore,
ca să ne încadrăm în program.
Eram terminați și epuizați. Eram distruși.
Aveam amândoi disfuncție erectilă.
I-am spus lui Dave și-a zis:
„Pentru că folosim prea mult laptopuri.”
Și apoi: „Nici nu mai suntem așa de tineri.”
Între timp, nu există nicio legătură
între laptop și disfuncția erectilă.
În plus, aveam 29 de ani.
Dave Chappelle mi-a schimbat complet viața.
Mi-a împrumutat 1.000 de dolari ca să mă mut în Los Angeles.
Mi-a spus să scriu un film împreună cu el, deși nu aveam experiență.
Dave Chappelle a crezut în mine
într-un moment în care nimeni n-o făcea.
Toți avem un prieten care ne sună din senin,
uneori pentru ceva amuzant.
Închipuiți-vă cum sunt mesajele și apelurile lui.
Mă sună într-o marți și zice:
„Salut, omule! Tocmai am văzut 12 ani de sclavie.
Crezi că sclavii și-au biciuit vreodată copiii? ”
Într-o zi de marți.
În încheiere,
dacă veți reține ceva din discursul meu,
sper să fie că nu ne-am distrat la Chappelle's Show.
Dar a fost grozav și va fi foarte greu de depășit.
Și asta din cauza tipului de acolo.
A fost...
al dracului de minunat.
Nu știu ce să zic, frate.
Vreau ca seara asta să nu se mai termine.
Vă jur,
oricui îi pasă cel mai mult,
și mie îmi pasă la fel de mult.
Știu ce am,
pentru că am pierdut totul.
Trebuie să vă spun ceva.
Și nu prea vorbesc despre asta.
S-a întâmplat să munciți toată viața pentru ceva
și n-a mers?
Mi s-a întâmplat mie.
A fost greu.
Gândiți-vă.
Am fost plecat 12 ani.
Nu e puțin timp.
A fost un iad.
Mă uitam la cunoscuți de-ai mei devenind celebri.
Am văzut cum lumea merge mai departe fără mine.
Am plâns pierderea,
și, după o vreme,
nu mi-a mai păsat.
Revenirea a fost înspăimântătoare.
Înțeleg ce sunt.
Chiar înțeleg, mai mult decât oricine.
Când vor scrie despre mine în istorie,
eu voi fi mort, voi citi și: „Știam că vor zice asta.”
Se spune că un om nu poate visa o față
pe care n-a văzut-o.
Nu pot să cred că e adevărat.
Probabil e adevărat.
Eu am văzut o grămadă de fețe.
Treizeci și doi de ani,
închid ochii și mă gândesc la orice seară,
atâtea fețe!
În fiecare seară...
de cele mai multe ori, se uită în sus zâmbind.
Habar n-au cum arată lumea de acolo.
Toate rasele, toate culorile, toate credințele.
Se uită la mine, zâmbind, 32 de ani, seară de seară.
Toți comedianții apreciază asta.
Jur pe Dumnezeu,
poate că asta e cea mai nobilă profesie.
Robin Williams a spus ceva care mi-a plăcut:
„Comedia e singura meserie în care poți să folosești tot ce știi.”
Și e adevărat.
Poți folosi mai mult decât crezi.
Îți folosești opiniile.
Folosește-le.
Nu-ți fie frică,
nu-i lăsa pe nenorociții ăștia să-ți închidă gura.
Spune ce crezi.
Dacă vă uitați de-acasă,
și nu știți ce să-nțelegeți,
pentru că încă n-ați intrat pe Twitter ca să vedeți ce părere aveți...
puteți...
Nu. E în regulă, credeți-mă.
M-am uitat eu deja. Vi se pare încântător de proaspăt.
Bun, uitați care e treaba cu Dave.
Dave n-a ajuns, într-un final, amuzant.
El a fost întotdeauna amuzant.
Și rămâne în formă maximă.
De ce? Fiindcă evoluează constant, crește.
Uneori e o mișcare mai laterală,
dar mereu cu o nouă perspectivă.
Gândirea lui critică
e arta lui.
Spectacolele lui mă lasă fără cuvinte.
Îmi schimbă felul de a gândi.
Uneori nu sunt deloc de acord cu el,
dar asta îmi place la Dave.
Și de-asta iubesc arta.
Afli unde e limita doar depășind-o.
Și ce sens mai are viața dacă nimeni nu încalcă regulile?
Oameni buni,
dacă nu aveți nervii tari, nu rezistați până la final.
Nu fiți momâi!
„Doar pentru că sunt îmbrăcat așa...
KILLIN' THEM SOFTLY (2000)
...nu înseamnă...
că sunt o târfă.”
E ca și cum eu,
Dave Chappelle comediantul,
aș merge pe stradă în uniformă de polițist.
Poate cineva vine la mine:
„Slavă Domnului! Dle polițist, ajutați-ne!”
Haideți, sunt aici. Ajutați-ne!
Și eu le-aș spune:
„Doar pentru că sunt îmbrăcat așa...
nu înseamnă că sunt polițist.”
Eu sunt, în limbaj stradal,
„ăla care dă vina pe victimă”.
STICKS AND STONES (2019)
La naiba! Michael Jackson molesta copii!
Păi, în ce erau îmbrăcați copiii ăia?
Singurul motiv
pentru care toți vorbesc despre transgenderi,
e pentru că bărbații albi vor să o facă.
Exact.
Tocmai am spus asta.
Dacă doar femeile se simțeau așa,
sau negrii și mexicanii ziceau:
„În interior simțim că suntem fete.”
Ar fi zis: „Taci din gură! Nu te-a întrebat nimeni ce simți.
Haideți! Avem căpșuni de cules.”
Duhnește a privilegiu de rasă.
Nu vă întrebați de ce i-a fost mai ușor lui Bruce Jenner să-și schimbe sexul,
decât i-a fost lui Cassius Clay să-și schimbe numele?
Toți se enervează pentru că spun glumele astea.
Dar înțelegeți că e cel mai bun moment să le spun.
Mai mult ca niciodată.
Aveți datoria de a nu vă cenzura.
Altfel, copiii mei s-ar putea să nu știe ce înseamnă să spui ce gândești.
Cât e de bine să greșești.
N-am venit aici să am dreptate.
Am venit să vorbesc aiurea.
Curajul
de care e nevoie ca artist și comediant,
să ții capul sus și să fii tu însuți,
să-ți asumi riscul...
Încă un motiv pentru care toți îl iubim, îl respectăm
și îl admirăm pe acest om.
Și, știți,
abia acum câțiva ani, într-un turneu împreună,
am avut ocazia
să-l văd trecând prin viață.
Mereu mi l-am imaginat pe un tractor,
în Ohio, ascultând Prince.
Fiind Dave, evident, mi-am imaginat că Prince era acolo,
pentru că așa...
era viața lui Dave.
În lumea lui Dave se întâmplă lucruri care nu se întâmplă...
niciunde altundeva.
De fapt, ultima dată… Era în...
cred că în 2008, eram în Washington.
La o masă retrasă...
într-un mic restaurant, l-am recunoscut pe Dave Chappelle.
Și m-am gândit:
„Ce face Dave Chappelle aici?”
I-am spus „Dave, ce…”
Nu-l mai văzusem de mult. „Ce mai faci? ”
Am stat de vorbă și i-am spus:
„Merg la Institutul Militar de Cercetare Walter Reed.”
Războiul din Irak era în toi, iar eu mergeam la Walter Reed
și aveam un teanc de DVD-uri cu Chappelle's Show,
pe care le duceam acolo.
Le place la nebunie emisiunea și The Daily Show...
Am DVD-urile cu Chappelle's Show și îi spun lui Dave:
„Dave, mă duc acolo și mă întâlnesc cu oamenii ăștia,
acești războinici răniți, le duc DVD-urile cu tine.
Ce faci acum? Ce zici?”
Dave e un tip spontan.
„Hai să mergem. Hai să-i dăm pe spate.”
Se uită la mine și, n-am să uit niciodată...
Se uită la mine și zice: „Nu, mersi.”
Am respectat enorm lucrul ăsta.
Nu știu pe nimeni căruia să îi pese
mai mult,
dar nici pe cineva pe care să-l doară mai tare-n cot.
Dave e un reper,
pentru că el caută cunoașterea.
E un om care caută oameni,
experiențe și cunoaștere,
vrea s-o atingă, s-o simtă și să fie acolo cu ea,
ca să poată canaliza totul în arta lui
și să v-o transmită vouă
ca pe ceva complet diferit și nou.
Vă pot spune doar atât.
Există un singur om care poate spune:
„Salut! Am nevoie de tine.”
Și voi fi acolo
orice-ar fi,
indiferent unde.”
De curând m-a sunat și mi-a zis: „Am nevoie de tine.”
După o săptămână, eram cu Dave
pe o scenă în Dayton, Ohio,
la treizeci de metri
de locul unuia din cele mai grave atacuri armate din istoria Americii.
Și l-am urmărit pe acest om
ajutând un oraș...
să vindece o rană născută din violență,
și născută din durere.
Stăteam și ne uitam la Stevie Wonder cântând „My Cherie Amour”
și la mulțimea entuziasmată care își revendica orașul.
S-a întors spre mine pe scenă și a zis:
„Asta e amintirea lor acum.
Asta e amintirea lor.”
Spun asta de fiecare dată când vin la Ellington, sper să nu uitați.
Acum e mare nevoie de voi.
E vremea artiștilor.
În secret, construiesc o armată de artiști.
Vreau să ieșiți și să luptați în armată.
Nu e o luptă violentă,
dar e o luptă a dezvăluirilor.
Ajutați oamenii să se descopere, expunându-vă pe voi prin arta voastră.
Sincer, când mă uit la voi, sunt inspirat.
Și eu am fost ca voi.
Dacă m-aș putea întoarce să vorbesc cu mine,
mi-aș spune ce vă spun vouă:
„Poartă-te frumos și nu te teme.”
Mulțumesc!
Premiul Mark Twain a fost creat în onoarea unui mare satirist
și observator ireverențios al lumii în care trăia.
Onorându-l în această seară pe Dave Chapelle cu premiul Mak Twain,
onorăm un comediant în plină formă.
Cineva care are deja o viață plină de realizări,
dar promite încă o viață de realizări în deceniile următoare.
Din aceste motive, Kennedy Center e mândru să-i acorde lui Dave Chappelle
cel mai prestigios premiu american în comedie,
Premiul Mark Twain al Kennedy Center.
Mulțumesc!
Îmi place să nu știu ce se va întâmpla,
să-mi creez amintiri.
Uneori fac tot felul de nebunii în preajma colegilor,
doar ca ei să le poată spune prietenilor ce am făcut.
Dar, decât să vorbesc despre mine,
vreau să vorbesc, pe scurt, despre forma de artă pe care o practic.
Comedia stand-up
e un gen incredibil de american.
Nu cred că vreo altă țară
ar putea produce atâția comedianți.
Nu mulți dintre voi știți,
dar nu cred că există un curent de opinie în țara asta
care să nu fie reprezentat într-un club de comedie
de cineva.
Fiecare dintre voi
are un campion în sală.
Vă privim cum vă certați.
Dar, când suntem împreună,
discutăm.
Știu comedianți care sunt rasiști.
Îi privesc pe scenă, toată lumea râde.
Îmi zic: „Nenorocitul ăla chiar crede ce zice.”
Nu te enerva pe el, nu-l urî.
Mergem sus și bem o bere
și uneori chiar apreciez arta
cu care își zugrăvesc opiniile rasiste.
Nu e chiar așa de grav.
Primul Amendament nu e degeaba primul.
Al Doilea Amendament
e doar pentru situația în care Primul nu funcționează.
Trebuie să ne destindem.
Țara e cam încordată.
Parcă niciodată n-a mai fost așa.
Deci, în seara asta,
sunt onorat
să-mi văd colegii aici,
cei din comedie
și cei din muzică.
Și vreau ca toată America să se uite acum la mine.
Uitați-vă cum fumez în interior.
N-am întrebat pe nimeni, mi-am aprins țigara. Ce-o să-mi facă?
Mă dau afară înainte să iau premiul?
Asta înseamnă să-i ai la mână.
Cel mai mult mi-a plăcut
că am văzut atâția oameni din etape diferite ale vieții mele.
Prietenii cu care am crescut aici în Washington,
prietenii din Ohio, de atunci și de acum,
din cluburi de comedie,
toți muzicienii care m-au dat pe spate.
N-aveți idee
cât de mult mă inspirați.
Vreau să-l menționez în special pe prietenul meu Tony Woods.
Miles Davis are un citat.
E unul dintre preferatele mele. Miles Davis a zis multe chestii mișto.
Dar una mi-a plăcut mereu în mod special.
A spus: „Mi-a luat ani de zile să învăț
să cânt ca mine.”
Se uita la alți muzicieni,
apoi încerca să cânte ca Dizzy sau Bird,
toți marii muzicieni.
Dacă eu aș fi Miles, Tony Woods ar fi Dizzy și Bird.
Încercam să cânt ca tine.
Ai fost prima persoană pe care am văzut-o
făcând totul perfect.
Ești neînfricat și ai spus adevărul.
Genul ăsta are ceva atât de adevărat,
când e făcut bine,
încât voi lupta cu oricine
care pune obstacole celor ce practică sincer această formă de artă,
fiindcă știu că greșește.
Ăsta e adevărul
și tu îl obstrucționezi.
Nu vorbesc de conținut.
Mă refer la genul artistic.
Înțelegeți?
Ne-am înțeles?
Ce voiam să spun în seara asta, și mă bucur că am ocazia,
sunt gay.
Sunt gay și...
abia aștept să văd cum îmi va influența cariera, așa gay cum sunt.
Atâția oameni speciali!
Unul dintre principalii arhitecții ai revenirii secolului,
fratele și mentorul meu,
marele Stan Lathan.
N-am visat niciodată
că voi putea lucra cu cineva atât de mare.
Ultimele cinci episoade speciale...
...bestiale.
N-aș vrea să fac episoade speciale cu nimeni altcineva.
Așa că mănâncă-ți legumele
și trăiește cât mai mult,
că mai facem câteva de-astea.
Neal Brennan, discursul tău m-a făcut să plâng,
pentru că mi-a amintit
de toate zilele grele de muncă
și de toți banii pe care nu i-am primit.
Alt om special căruia vreau să-i mulțumesc,
nimic din toate astea nu ar fi fost posibil
fără această persoană, mama mea.
Mamă.
Mama mea.
Mamă.
N-aveți idee prin ce a trecut femeia asta.
Dacă doar m-ai fi născut,
ar fi fost mai mult decât suficient.
Dar faptul că m-ai crescut și m-ai crescut bine…
Aveam o tradiție orală în casa noastră.
Când eram mic, știam cuvântul griot.
În Africa, un griot era o persoană
care păstra poveștile satului.
Fiecare își spunea povestea, iar el le ținea minte pe toate,
ca să le spună generațiilor viitoare.
Și când îmbătrânea, le spunea altcuiva.
Și se spune că în Africa,
când moare un griot, e ca arderea unei biblioteci.
Mama îmi spunea, înainte să-mi vină ideea să fac comedie,
îmi spunea: „Ar trebui să fii griot.”
Îmi spunea nenumărate povești despre viața celor de culoare.
A absolvit Studii Afro-Americane.
Și îmi explica contextul în care eram crescut.
Că sunt crescut într-un mediu ostil
și trebuie să-l îmblânzesc.
Când aveam 14 ani, mergeam în cluburi de noapte,
stăpânind o lume a adulților. Eram îngrozit.
Cocaina făcea ravagii,
iar mama auzea împușcături afară și murea de frică.
„Poate e copilul meu.”
Dar la începutul carierei,
dacă îți amintești, mamă, stăteai în club cu mine.
O zi de lucru întreagă.
Stăteai acolo în spate, ațipeai, așteptând să urc pe scenă.
Îmi vedea numărul în fiecare seară.
Știți cât de lung e drumul până acasă?
Câți dintre voi v-ați auzit mamele spunând:
„Glumele cu păsărică au fost cam exagerate, fiule.”?
Eram un copil blând.
Eram sensibil, plângeam ușor
și îmi era frică să mă bat.
Și mama îmi spunea un lucru.
Nu știu dacă-ți amintești, dar mi-ai spus asta de mai multe ori.
Spuneai: „Fiule, uneori trebuie să fii leu,
pentru a putea fi mielul care ești de fapt.”
Vorbesc pe scenă ca un leu.
Nu mi-e teamă de voi.
Când e vorba de cuvinte,
trăncănesc ca nimeni altul,
doar pentru a putea fi eu însumi,
de-aia îmi place forma asta de artă.
Îi înțeleg pe cei care o practică.
Și dacă nu suntem de acord,
îi înțeleg.
Vor să fie auziți, au ceva de spus,
au observat ceva.
Vor doar să fie înțeleși.
Îmi place această artă.
Mi-a salvat viața.
În seara asta, mamă, aș vrea să te onorez
într-un mod special, dar nu o pot face singur.
Dar pentru că acum sunt un om cu prieteni influenți,
aș vrea să-l rog pe Thundercat să vină pe scenă. Thundercat.
Marele Mos Def.
Washington DC, mulțumesc foarte mult.
Mi-ai oferit un cămin și un loc de pornire.
În Washington, azi e, oficial, Ziua Dave Chappelle.
Primarul a declarat-o aseară.
Așadar, în viitor,
de Ziua Dave Chappelle, îi rog pe toți cei care vor s-o sărbătorească,
să-și creeze o amintire incredibilă pentru ei
sau altcineva.
Mulțumesc mult.
Noapte bună!
Mersi, frate Dave!
Mama copiilor mei,
care mă ajută și îmi dă putere
să fac tot ceea ce fac,
Elaine...
Îi mulțumesc lui Dumnezeu că exiști!
Traducerea: Maria Domnariu