Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kender du følelsen af at sidde i biografen,
og alle griner af noget, og du forstår ikke hvorfor?
Jeg hader alle andre end dig.
Jeg troede ikke, jeg ville leve i en verden, der hylder transpersoner,
på eller uden for lærredet.
Mange tak for dette øjeblik.
Jeg troede, pressen altid ville stille forfærdelige spørgsmål...
Hvordan skjuler du din penis?
...og behandle os med respekt.
Du skjulte det, fordi du ikke ville "andetgøres".
Se, hvor langt vi er kommet.
Vi er langt bedre repræsenteret
i politik og i medierne.
Vi er overalt.
Man ved ikke, hvad de positive billeder gør for andre mennesker.
Man ved det ikke.
For første gang fortæller transpersoner deres egen historie.
Vi taler om hidtil uset transsynlighed...
Det er min søster!
...uforholdsmæssigt mange transpersoner bliver myrdet.
Paradokset i at have opnået repræsentation, er,
at jo mere vi bliver set,
jo mere bliver vi krænket.
Jo mere positivt, vi fremstår,
jo mere selvtillid får miljøet,
hvilket sætter os i større fare.
Hvis jeg går ind på dametoilettet, bryder jeg loven.
Hvis jeg går ind på herretoilettet, så ved alle det.
Alle i miljøet har haft disse øjeblikke, hvor vi...
Vil det her støde folk væk, der ikke er klar?
Hvorfor er der sådan et fokus på transspørgsmål i kulturkampen?
At udnytte folks frygt
er det, der har bragt os i denne situation,
hvor vi har håb på den ene side og frygt på den anden.
I lang tid er måden, transpersoner er blevet fremstillet på på skærmen,
som om vi ikke er ægte,
at vi er psykisk syge,
at vi ikke eksisterer.
Og dog sidder jeg her.
Vi er her, og det har vi altid været.
Værsgo, maestro.
Det interessante ved at vokse op i Mobile i Alabama,
og for første gang blive præsenteret for, hvordan det var at være transkønnet
igennem tv,
på trods af, at de ikke nødvendigvis blev identificeret som transpersoner,
så påvirkede det, hvordan jeg så mig selv som transperson,
og hvordan offentligheden opfatter transpersoner.
Et af de tidligste eksempler for mig
var figuren Geraldine i The Flip Wilson Show.
Syng sangen, Ray.
Jeg så programmet med min mor og min bror,
og min mor elskede Geraldine og grinede af figuren,
så det faldt under kategorien humor.
Men når der var noget "trans"-dit eller "kønsskifte"-dat...
En kønsskifteoperation!
-En kønsskifteoperation! -Ja.
Jeg må sidde ned.
...så blev jeg meget interesseret og diskret lyttede nøje efter.
Afsløret!
En af de første transfremstillinger, jeg så, der var fiktion,
var afsnittet af The Jeffersons med Edie Stokes.
Det er mig, Eddie, men nu er jeg Edie.
Hvad?
Se godt efter.
Hun var smuk og elegant og sort.
Men så var der også den figur, som George hyrede
til at sige, at han var Edie, så Weezie ikke skulle tro, at han var utro.
Det føltes, som om den fremstilling var en slags vits
og var et udtryk for den samme mobning, som jeg oplevede i skolen.
Hvad er det?
"Det er ikke den, jeg er."
Jeg gik i kirke hver søndag,
fik topkarakterer og vandt talentkonkurrencer
med de stepdans- og jazzballetnumre, jeg selv havde koreograferet.
Det gjorde jeg.
Sådan var jeg,
og min mor arbejdede på, at jeg skulle få succes,
og så tænder jeg tv'et og ser...
...disse billeder, der ikke stemmer med den person, jeg vidste, jeg var.
Så alt, der var trans ved mig, gjorde mig hadefuld.
Jeg går nu.
BIANCA LEIGH SKUESPILLERINDE, FORFATTER
Som transperson
har man en meget følsom radar,
der fortæller, om nogen griner med dig...
Du stod opført som F. Deveau i telefonbogen.
F'et står for "Frank". Det er mig.
...eller griner af os.
-Det er herretoilettet. -Det ved jeg.
Jeg er en fyr.
Transvitser? Virkelig?
Hej, Joel. Jeg hedder Jackie.
De fleste af os har sans for humor. Det er en nødvendighed.
Hvorfor bliver jeg anholdt?
Det kaldes en uklassificeret forseelse.
Vi vil ikke være genstand for vitser.
-Jeg glemte noget. -Hvad?
-Kan du tale som en kvinde? -Sådan?
-Elendigt. Kan du ikke gøre det bedre? -Nej.
Alle transpersoner har
en historie om transfremstilling
baseret på deres egne oplevelser.
Coop.
Dennis?
Bo hos mig, så bliver jeg din kone.
Det, transpersoner har brug for,
er en forståelse af den fremstilling historisk set,
som de kan identificere sig selv med.
Det er fascinerede, at nogle af de første levende billeder
var af folk, der crossdressede.
Når man ser det, bliver det at være kvinde fremstillet som noget,
man gør nar af.
Når man tænker på den tid, så var crossdressing ulovligt,
så en, der valgte at bryde med kønsforventningerne,
blev ofte chikaneret og anholdt.
POLITI ANHOLDER MAND KLÆDT SOM KVINDE
Hvis vi taler om amerikanske film,
så har vi eksisteret, siden man begyndte at lave film.
Man skal bare se efter.
En film siges at have opfundet det, man kalder "dynamisk montage".
Det var en film af D.W. Griffith,
nemlig historien om Judith fra Bethulia,
der er en jødisk kvinde, der bor i Jerusalem,
da invasionshæren nærmer sig.
For at redde byen lader Judith, som om
hun er generalen Holofernes konkubine.
Mens hun er i hans telt,
halshugger hun ham med et sværd.
Det siges, det er den første film,
hvor et klip i filmen bruges til at udvikle historien.
Der er en trans- eller ikke-binær figur,
der cirkulerer på begge sider af klippet.
Det er næsten en afklippet transkrop,
eunukken, der er blevet kastreret,
der som klip-figuren
præsiderer over
opfindelsen af det filmiske klip.
Det er, som om trans og filmen voksede op sammen.
Vi har altid eksisteret på filmlærredet,
og det er ikke noget tilfælde.
Der er noget dybt forbundet der.
Kan vi tale om D.W. Griffith et øjeblik?
D.W. GRIFFITH PRÆSENTERER EN NATIONS FØDSEL,
BASERET PÅ THOMAS DIXONS ROMAN AF SAMME NAVN
Som Missy Elliott siger: Tag et skridt tilbage.
DEN STØRSTE FILM NOGENSINDE "EN NATIONS FØDSEL"
At vi studerer og underviser i D.W. Griffith
uden at nævne fremstillingen...
Godt, jeg ikke gik på filmskolen.
For hvis jeg havde set En nations fødsel, da de kom til blackface-scenen,
hvor en fyr springer frem fra bag en busk for at voldtage den hvide kvinde,
så havde jeg droppet ud. Det ville have været min sidste dag.
D.W. Griffith er ikke blot utrolig racistisk,
men han forstår, at man kan forvandle gender nonconforming-personer
til noget, man griner af.
Det er ligesom: "Åh, ja, D.W. Griffith,
dit racistiske svin,
du har opfundet filmstereotypen. Flot klaret."
Hvis man ser på den tidlige stumfilm, A Florida Enchantment,
så fremhæver den kønsskiftespørgsmålet
og gør brug af blackface og crossdressing
som disse to dobbelte fascinationer,
der altid bliver forbundet af en eller anden grund.
Det er interessant at se på den transmaskuline oplevelse historisk set.
Der var ingen transterminologi dengang.
I A Florida Enchantment spiser hun et frø og vågner som mand,
så ikke nok med, at vi ser på kønsudtryk,
det handler også om racistiske forventninger.
Den hvide person bliver en society-laps,
en slags menneskeideal,
der tvinger sin tjenestepige til at spise frøet.
Hun bliver aggressiv og voldelig.
Selv i denne kønsoverskridende fantasi
er der hvide figurer i blackface,
der spillede disse underlige udgaver af sorte mennesker.
Der er mange grimme ting ved USA's historie,
der føles som et angreb.
Men vi skal kende dem. Lære dem.
Der er alle mulige teorier om baggrunden for,
at sorte, mandlige komikere optræder i drag,
fordi det udgør et overgangsritual.
Din far ville se dig i den. Prøv den på.
-Jeg kan ikke gøre det, Foxx. -Okay.
Så forbliver du bare den lokale komiker,
der har succes på klubben i kvarteret, som hvide mennesker ikke aner, hvem er.
Så bliver det sådan.
Sorte mænd i USA er traditionelt
blevet portrætteret som hypermaskuline
og aggressiv i forhold til hvid kvindelighed.
Rør ikke ved den hvide dame.
Sorte mænd blev kastreret under slaveriet og Jim Crow-lovene.
Sorte mænd blev lynchet og fik skåret kønsdelene af.
En sort mand i kjole er et udtryk for denne underkuelse.
Åh nej. Vent. Hvor er den?
Jeg føler, at det forhold, mange sorte har haft til mig,
handler om traumet
omkring den historiske kastration af sorte mænd i USA.
At give en sort mand kjole på fjerner truslen for nogen.
"Nu kan vi godt grine."
Jeg har så mange gange været på et offentligt sted,
særligt tidligt i min transition i New York,
hvor jeg steg på et metrotog, og folk brød ud i grin.
Som om min tilstedeværelse var en vits,
og jeg tror, at folk har lært at have den reaktion.
Hej, Al, det er mig, Thad.
Hvis jeg ikke griner, er det så sjovt?
Det lægger op til, at vi bare er et sjovt indslag,
at vi er nogle freaks,
der klæder sig ud for at få andre til at grine.
Disse billeder er nedsættende over for alle kvinder.
Komikere klæder sig som kvinder for at få et job, som i Tootsie...
Jeg er Edward Kimberly.
...eller en lejlighed som i Bosom Buddies.
Bare se mig arbejde.
Der er virkelige forhindringer for transpersoner.
Goddag.
Som barn i 60'erne,
vidste jeg ikke, hvad "trans" var.
Men jeg vidste, at når jeg var sammen med min bror og min far,
så grinede de af The Three Stooges.
The Three Stooges. Seriøst? Jeg er en Lucy-pige.
Når jeg så film eller tv, identificerede jeg mig naturligvis med heltinden.
Når du er queer og barn i forstæderne,
og du higer efter glamour og ser Dressed To Kill,
så ser du ikke kvindehadet, du ser noget smukt og...
...spænding.
Og der er en sekvens
med Angie Dickinson klædt i cremefarvet tøj,
og hun har sine beige handsker på og ser betagende ud.
Hun ser denne sexede fyr, som hun vil score.
Hun er meget utilfreds med sin mand.
Så stiger hun ind i elevatoren...
...og pludselig...
...dukker Michal Caine op
i en billig paryk
og store solbriller og en trenchcoat.
Han slår hende ihjel.
Vi ser det nu, og siger: "Det er grusomt,"
men da jeg var barn, var det mere: "Jeg er Angie Dickinson.
Det er... Jeg ved ikke, hvad fanden det er."
I årtier har Hollywood fortalt publikum,
hvordan de skal reagere på transpersoner.
Åh gud, nej.
Du har været en dulle hele tiden, ikke, Barzell? En grim dulle!
Og nogle gange lærer de, at reaktionen på os skal være frygt.
Nej, Ronnie! Nej!
At vi er farlige,
at vi er psykopater, seriemordere, afvigere eller seksuelt afvigende.
Hvorfor går en mand ellers med kjole?
Alfred Hitchcock var besat af tanken om, at folk, der krydsede kønsstereotyper,
var mordere.
Hvad foregår der, Alfred?
Fra graven.
Tal til os.
Ved du, hvorfor han hedder "Buffalo Bill"?
Fortæl mig det. Det fremgår ikke af avisen.
Det begyndte som en vits i Kansas Citys politi. De sagde...
"Den her kan lide at flå sine pukler."
Jeg elskede Ondskabens øjne. Beklager.
Det er en god film og bog. Ja, den er problematisk.
Jeg så den, og Jodie Foster siger:
Der er ingen korrelation imellem transseksualitet og vold.
Transseksuelle er passive.
Okay, så du forstår, at det ikke er...
en transseksuel, en transperson. Det ved du.
Ja, men vi er ikke passive.
Hvorfor kan du ikke bare sige, vi ikke er psykopatiske mordere?
Vi er ikke seriemordere.
Vi gør ikke den slags pis.
Jodie.
Den gnider cremen på sin hud. Det gør den, når den bliver bedt om det.
Min familie betaler.
Lige meget hvilken løsesum du beder om.
Jeg skulle indlede min transition,
og jeg fortalte en kollega det,
og hun var en klog kvinde og en talentfuld musiker,
veluddannet, vidende,
og hun sagde: "Mener du ligesom Buffalo Bill?"
Hendes eneste reference
var denne frastødende, psykotiske seriemorder,
der jager kvinder for at dræbe og flå dem,
så han kan klæde sig i dem og tilegne sig den kvindelige form,
hvilket er det feministiske argument mod transkvinders eksistens,
at vi approprierer den kvindelige form, og han gjorde det rent fysisk.
Svar mig!
Hun fortryder det nu.
Hun er rystet over, at hun sagde det,
fordi hun kender transpersoner, problematikken og mig.
Men at hendes eneste referencepunkt,
hendes eneste måde at kunne forstå det på
var en syg, psykotisk seriemorder...
Det gør ondt.
Som ung transkvinde, når folk lærte mig at kende,
så ville de spørge mig:
"Har du set M. Butterfly?"
Og jeg var altid ligesom...
René,
lad mig beholde mit tøj på.
Jeg forstod det som en spion, der foregav at være en kvinde.
Men det fik mig bare til at tænke: "Hvorfor spørger de mig om M. Butterfly?"
Se på mig.
Fordi jeg er asiat?
Du ser på den asiatisk-amerikanske trans-repræsentation. Der er ingen.
Ifølge en GLAAD-undersøgelse kender 80 % af alle amerikanere
ingen, der er transkønnet.
Så de fleste oplysninger, som amerikanerne får
om transkønnede og hvordan vores liv er,
kommer fra medierne.
Hvorfor kan du ikke være en mand?
Vi fik at vide, hvad vi skal mene om os selv.
Vi vokser sjældent op i en familie blandt andre transpersoner,
så når vi skal finde ud af, hvem vi er, så kigger vi til medierne,
for ligesom 80 % af alle amerikanere, der ikke kender en transperson,
så gælder det samme ofte transpersoner. Vi kender ikke en.
så vi kigger til medierne for at finde ud af, hvem vi er.
Jeg blev glad, da jeg hørte, at The L Word ville introducere en transmaskulin figur.
Transmænd var den del af det lesbiske miljø. Det lød fantastisk.
Max er den første tilbagevendende...
...transmaskuline figur i en tv-serie.
Tager du hormoner?
Nej.
Ikke endnu.
Så begynder Max at tage testosteron.
Gør det ikke.
-Hold op. -Slet den.
Rør ikke ved min computer. Hold op.
Max går fra at være sød og rar til at være et røvhul.
Du er min kæreste, og det er min fest.
Dans ikke med en anden fyr.
Jeg danser med, hvem fanden jeg vil.
Man bemærker, at jeg er mere frustreret,
men på det niveau...
Det er testosteronet. Det får mig op at køre.
Det stiller det i et dårligt lys.
Hvis jeg ikke træner, får jeg lyst til at smadre nogen.
Som en der havde indledt sin transition, da serien blev sendt,
føltes det problematisk,
fordi The L Word er en lesbisk serie...
Det gør mig ked af det at se, at så mange stærke, maskuline piger
opgiver deres kvindelighed for at være en mand.
...så de ser på transpersoner gennem en lesbisk linse.
Hvorfor kan du ikke være verdens mest maskuline person og beholde din krop?
Fordi jeg vil føle mig hel.
Ydersiden skal matche indersiden.
Du opgiver den mest værdifulde ting i verden.
Mine patter?
Nej, at være en kvinde.
Det symboliserer bedst
manusforfatternes og producernes tilgang til Max,
fordi de ser transmænd træde ind i det lesbiske miljø,
som forråder feminismen.
Betyder det, at jeg får jobbet?
Velkommen om bord. Velkommen til Intechmode.
Wow. Tak, mand.
Vi skal ikke heppe på Max.
Det er så fedt.
Vi skal være imod Max.
Sælger du ud af dig selv og går i seng med fjenden?
Hvad folk mente om det er en del af vores historie.
Det, vi har lært,
og måden, vi portrætter transfigurer på i fremtiden,
skyldes i høj grad Max.
Der er en enkelt løsning på næsten alle problemer i transmedier.
Vi skal bare se flere, for så ville den lejlighedsvist kluntede fremstilling
ikke betyde så meget, for det ville være alt, der var.
Vil du høre om min barndom? Okay.
Jeg havde ingen venner.
Jeg gik med for meget makeup. Børnene mente, jeg var ond.
Se på mig nu. Jeg kan ikke være skurken for evigt.
Min familie og jeg så altid film sammen.
Doktor!
Vi så Soapdish...
Det her er dr. Franz Blau,
fra kønsskifteklinikken i Maryland.
...men da vi kom til slutningen...
Før hun kom til vores lille klinik,
var hun...
...Milton Moorehead fra Syosset, Long Island. Goddag.
Nej!
...blev min familie helt stille...
Nej!
...fordi det bekræftede, at hvis jeg valgte et bestemt liv...
Hun er en dreng.
...ville jeg være skurken.
Det vidste vi godt.
Eller ikke blive elsket.
Jeg var syv eller otte dengang...
Vi talte aldrig om det igen, men...
Den næste dag prøvede min mor...
...at få mig til at gå i mere maskulint tøj.
Hvad er det, du har mellem benene?
Sig det, dame.
Det var et uheld.
-Havde jeg modet, skar jeg den af. -Men stadig være en mand. En mand!
Når man er medlem af et marginaliseret miljø,
så er de fleste film og tv-serier ikke lavet med dig i tankerne.
Så hvis du er farvet, en LGBTQ-person,
en immigrant
eller har et handicap,
så udvikler du en kritisk bevidsthed, fordi du forstår,
at de billeder, du ser, ikke beskriver dit liv.
Tilgiv mig, far.
Vent!
Jeg fniser, for jeg er en sort transpige fra Alabama, og jeg elsker Yentl.
Jeg ved ikke, om jeg er i filmens målgruppe.
-Velkommen til vores yeshiva. -Er jeg blevet optaget?
Jeg var ung, da jeg så den,
og den personificerede mit ønske om at kunne være den, jeg var,
i stedet for at skulle passe ind for at klare den dengang.
"Will Someone Ever Look At Me That Way?" var min yndlingssang.
Jeg kunne relatere til det, fordi jeg var en pige, som ingen så som en pige dengang.
Nu så nogen mig sådan.
Og Victor/Victoria.
En kvinde foregiver at være en mand, der foregiver at være en kvinde?
-Latterligt. -Det er skørt.
Det er så skørt, ingen ville tro på det.
Jeg blev færdig på high school i '82, året hvor Yentl og Victor/Victoria kom ud,
og jeg så dem så mange gange.
-Det er en mand. -Ja!
Vi er skabninger, som har villet kunne genkende os selv i historier,
lige siden hulemalerierne og frem til IMAX 3D.
Vi vil kunne genkende os selv i en historie.
Adam Torres.
Problemet med transmænd er, at de næsten er usynlige i medierne.
...og det er først for nylig, vi er begyndt at se non-binære folk.
-Mine pronominer er de, deres og dem. -Okay.
At være usynlig er et privilegium
sammenlignet med den transfobi,
der er skrevet ind i transkvinde-figurer.
-Jeg er en gift mand. -Ditto.
Jeg arbejder med mange transdrenge,
og når de leder efter figurer at spejle sig i på skærmen,
finder de næsten intet.
-Skynd dig! -Okay.
Mine forældre kaldte mig Scout
på grund af Dræb ikke en sangfugl.
Jeg kunne relatere til drengepiger,
fordi jeg ikke troede, at der var et alternativ.
Så jeg tænkte: "Ja, det forstår jeg."
Jeg er født i begyndelsen af 80'erne, så mit verdenssyn
stammede fra tv og film.
Just One Of The Guys blev sendt hver lørdag.
-Hvem tror du, du er? Tootsie? -Nej.
Okay, Yentl. Hvad vil du være? Rabbiner?
Jeg kan huske, jeg så Just One Of The Guys, da jeg var lille.
Hun lader, som om hun er en dreng,
så hendes skriverier bliver taget alvorligt.
-Du er køn. Du kunne blive model. -Model?
Fordi en køn pige umuligt kan have en hjerne?
De legede med idéen om transhed
som en måde at indtage et rum på, som ikke nødvendigvis var ens.
Da jeg så den, blev jeg rigtig glad.
I min fantasi ville det være sejt!
Ny frisure, jeans, en sej rygsæk. Alle ville hænge ud med den seje...
Men når jeg bliver forelsket, bliver jeg en pige igen.
-Jeg er ikke, hvad du tror. -Hvad skal det betyde?
Det er en lang historie.
Konflikterne opstår på grund af løgnen.
Du er homoseksuel.
Det er jeg ikke.
I stedet for at have en samtale
som to mennesker.
"Hør her, sådan her er det."
"Jeg har babser."
Hvor vover du at have babser?
Er du en dæmon?
Han er en kvinde!
Jeg har aldrig forstået, hvorfor de troede, det skulle gøres sådan.
Nu spiller vi.
Det er et kvindeligt selvstændighedsbudskab
indhyllet i en transmaskulin oplevelse,
der er så afkræftende.
Han er transseksuel.
Han er fandeme en pige.
Jeg så Jerry Springer-afsnittet med Reno.
Reno medvirkede i Jerry Springer,
og ud kommer denne smukke, lille sorte fyr.
Han sidder der med sin kæreste. "Jeg må fortælle dig noget."
Jeg er en pige.
Det var bare for vildt.
Er du en pige?
-Er det en pige? -"Det"?
Hvad mener du? Vær ikke respektløs over for mig.
Reno var den første transmaskuline person, jeg så i tv,
og det var første gang, jeg så en, der var sort
og transmaskulin i tv.
Kalder du dig selv en "trans"?
-Transkønnet. -Okay.
Jeg går i high school på det tidspunkt og er tit hjemløs.
Jeg sover på sofaen hos folk. Typisk sort queer trans-ting i New York.
Og...
Jeg tror ikke,
at der eksisterer andre som mig,
så at se dette billede i tv
var enormt styrkende.
Transmænd bliver ikke repræsenteret på samme måde
som transkvinder, fordi folk ikke mener, de er lige så sensationelle.
Jeg er en stolt transmand, dr. Bailey,
men folk skal lære mig at kende, før de hører min historik.
Selvfølgelig.
Transmænd er heller ikke så genkendelige.
Folk kender bare ikke nogen transmænd,
så de eksisterer ikke, fordi folk ikke ser dem.
Testosteron. Du kan ikke bare lægge det i en skuffe. Er du med?
Det kan du godt, så længe udløbsdatoen ikke er overskredet.
Transkvinder er transmænd talmæssigt overlegne,
hvad angår skildringen i medierne,
selvom det faktiske antal af transpersoner
er ligeligt fordelt, ligesom med cis-kønnede,
men der er flere skildringer af transkvinder.
Det er delvist, fordi kvinder,
og det inkluderer transkvinder, i højere grund udgør en handelsvare.
Jeg blev voldeligt chikaneret på gaden i New York
tidligt i min transition, så jeg bevæbnede mig selv.
Det var krigsmaling, for jeg ville gå ud i verden og føle mig på toppen,
fordi jeg ville blive fejlkønnet.
Jeg vidste, at jeg ville føle mig utryg på gaden,
og det var der god grund til.
Så jeg bevæbnede mig selv, og det kunne jeg gøre med makeup.
En kvindes rustning
bliver en anden kvindes pynt
i den forstand, at en slags Kardashiansk æstetik,
med hyperfeminine, fyldige læber,
stort hår, extensions,
silikoneskabte kropskurver
på visse måder kan afspejle
den æstetik, der stammer fra homoseksuelle mænd,
der ofte styler kendisser.
For dem stammer det fra de street queens,
som de kender fra natklubberne,
og for dem stammer det fra sexarbejderne,
der må hyperfeminisere deres kroppe
for at kunne konkurrere om kunder og dermed overleve.
Vend dig om.
De imiterer en ældre form for kvindelighed,
som de har lært, at mænd kan lide, fra film og tv, og det skaber en cyklus.
Mange vil betragte transkvinders fremstilling af femininitet
som en ting, der forstærker
de værste patriarkalske kvindestereotyper.
Og jeg mener, det er urimeligt og ahistorisk
at påtvinge folk, der bare forsøger at overleve, disse perspektiver.
Søde ven. Hvis du vil have en dreng, kan jeg være en dreng.
Eller en pige. Jeg kan være lige, hvad du ønsker.
Virkelig?
Jeg har været prostitueret, prostitueret 1, 2, en luder.
Det er lidt pinligt, men jeg er også jomfru.
Dine venner mente, vi var et godt match.
Er du jomfru?
Ved du hvad?
Jeg tror ikke, at du er jomfru.
Jeg tror, du er prostitueret.
Men...
...på samme tid
følte jeg mig begrænset.
Jeg tænkte: "Okay, hvad nu?"
Findes der noget for mig?
GLAAD kiggede på 134 tv-afsnit,
hvor en transkønnet figur medvirkede som gæstestjerne,
og det, vi fandt, var, at den mest gennemgående profession
for en transkønnet figur, var sexarbejder.
Vil du sutte min pik nu?
Hvad?
Skal jeg hive min frem? Vil du stikke den i munden?
Det er sandt, at særligt mange transkønnede kvinder
bliver presset til sexarbejde på grund af den diskrimination, de udsættes for.
Arbejdsløshedstallet er tre gange landsgennemsnittet
og fire gange, hvis du er transkønnet og farvet.
Der er kontekstuelle og sociale grunde til,
at nogle transkvinder udfører sexarbejde,
men når man ser det i tv, forklares det ikke hvorfor,
for det gør transkvinder bare.
Jeg sagde: "Få den ud af min røv,
eller jeg skider på den."
Jeg betaler en formue for at bo i et kvarter,
der er trendy om dagen og tranny om aftenen.
-Tranny? -Transseksuelle.
Piger med pikke. Bryster øverst, nosser nederst.
Jeg forstår ikke tiltrækningen.
Det er også et stykke kød.
Jeg har spillet sexarbejder.
Er du en glædespige? En kurtisane?
Jeg ved ikke, hvad du mener. Jeg er gudinde og model.
-Vil du på date med mig eller ej? -Klart.
Der er ikke noget galt med sexarbejde, men det er ikke alt, hvad vi er.
Hej.
Som tidligere sexarbejder kan jeg udtale mig om det.
Hvis man kun ser os som en ting...
Du er så sød.
...uden et andet liv,
så ser folk os aldrig som et helstøbt menneske.
Afdøde er Mark Halsey. Stiksår.
Mark, så en tranny-luder.
Nej, bare smart klædt på.
Jeg ved, han er en...
Desværre har Hollywood brugt mange år,
særligt i politi- og hospitalsserier,
på at fremstille transkønnede som ofre,
og det giver sig normalt udtryk i et par ting.
Enten bliver en myrdet, fordi de er transkønnet.
I den anden version, i hospitalsserien, er deres hormoner ved at slå dem ihjel.
Eller de har en kræft, forbundet med det ved fødslen tildelte køn.
-Vi tror, du har testikelkræft. -Hvad?
Jeg var med i mange hospitalsserier. De slog mig altid ihjel.
-Brystkræft? -Jeg beklager.
Jeg er virkelig...
Så de hormoner, jeg har taget, giver mig kræft?
Ja.
Transpersoner dør ikke af deres livsreddende alternativ
til det køn, de blev tildelt ved fødslen.
Så hvis jeg bliver en kvinde,
kan jeg dø?
Det dræber os ikke.
Du har prostatakræft.
Jeg fik en rolle i Code Black og Chicago Med den samme dag.
Det er materie. Åh gud, det er materie.
-Hvad mener du? -En infektion.
Det var skørt.
Det gik så hurtigt, at jeg ikke indså, de handlede om lignende ting.
Begge patienter får kræft.
Det var bogstavelig talt den samme historie.
Jeg har brugt næsten hele mit liv
i krig med mit køn.
Og den ene del, jeg ikke slap af med,
slår mig ihjel.
Jeg er død så mange gange, jeg ikke kan holde tal på dem.
Min første store rolle var i CSI.
Det var en danserolle.
De så mig til prøven,
og tænkte: "Vi kan bruge Candis
som... Hvad sagde du? Trans?
Okay."
-Kom så. -Vores NN er tungere, end hun ser ud.
Jeg bliver båret ud fra toilettet,
og de siger: "Wow, hendes hænder er store.
Se de enorme fødder."
Hun har fået lavet større bryster.
Jeg ligger der, død, og ruller med øjnene.
Jeg fatter ikke, jeg skal forholde mig til det.
Gør det til en hr. NN.
Jeg ville sætte mig op og sige: "Det her er noget pis.
Det her er så dumt. Helt ærligt." Men jeg tænkte: "Jeg lader det passere."
Er det en hadforbrydelse, Sid?
Transkønnet showgirl druknet på et toilet. Lyder det som kærlighed?
Måden hun dør på.
Det var så voldeligt og så skræmmende.
Af en eller anden grund var det den historie,
som manusforfatterne ville skrive,
som producerne ville producere,
og instruktørerne ville instruere,
for det var den historie, som folk altid hørte om i medierne.
Jeg blev ringet op af Ryan Murphy.
Han havde en idé til en historie. Var jeg interesseret?
Jeg tænkte: "Åh gud, Nip/Tuck, helt sikkert."
Og jeg læste historien og sagde: "Interessant historie."
Jeg syntes, det var lidt klamt.
Du skal give mig en kønsskifteoperation.
Jeg vil være en mand.
Det var underligt for mig at skulle være en dreng foran kameraet,
og at gå med paryk og forsøge at binde brysterne ind.
Det er svært med disse store jader.
Hvis der er noget, denne oplevelse har lært mig...
...er det, at penissen ikke skaber manden.
Men det, der er herinde.
Åh gud.
På så mange symboliserer transhistorierne
den problematiske fremstilling af transkønnede.
Min mor ville nok ikke billige, jeg drikker, mens jeg er i terapi.
Det er ikke terapi.
Og din mor er her ikke.
Hvad er du, pædofil?
Jeg har en alarm for at holde uhyrer ude,
men det sande uhyre
var lige foran mit ansigt hele tiden.
Vi vidste ikke, Ava var transkønnet før slutningen af første sæson,
så jeg tænkte: "Hun er skør."
Men afsløringen er, at hun er transkønnet.
Bid mig.
Hvor hårdt?
Du startede.
Og du skal afslutte det.
Nej! Ikke det.
Vil du erobres?
Disse scener er problematiske, fordi de sender et budskab til mænd om,
at hvis du er vedholdende, giver kvinden efter.
Hun...
Jeg mener, hun bliver voldtaget.
Det er bare...
Det er virkelig svært.
Det var svært at se på.
Han holder op og løber ud,
og hun siger: "Er jeg ikke kvinde nok for dig?"
I den næste scene kommer han ind i et rum og siger:
Ava er en mand.
Det handlede om dybden af hendes skede. Og han er kirurg...
Jeg må...
At tale om det her som transperson...
Det er så voldeligt. Det føles så...
Det er svært at tale om. Jeg krummer tæer og vil bare græde, når jeg taler om det.
Jeg vil græde, når jeg taler om denne historie, fordi...
Det er skrækkeligt. Det er bare...
Det er sådan, det er for os. Når vi ser det, og jeg mener...
Jeg gad nok vide, om dem, der skriver disse historier,
tænkte på de transpersoner, der så med. Jeg ved det ikke.
Hvem er du?
Jeg var 11, da Boys Don't Cry kom ud, så jeg så den ikke dengang,
men den fik meget omtale.
Hilary Swank i Boys Don't Cry.
Jeg så Hilary Swank vinde Oscaren.
Vi er kommet langt.
Og jeg husker, de spillede et klip.
Jeg blev født med en underlig ting, en slags misdannelse.
Den er faktisk ikke så sjælden, og lægerne prøver at ordne det.
Jeg har også nogle underlige ting.
Det var før, jeg vidste, transmænd eksisterede,
og da jeg genså filmen for nylig, kunne jeg virkelig relatere til Brandon.
Kofanger-surfing...
At drikke øl og holde døren for piger...
Det oplever han.
Intet kan gå galt, hvis vi er sammen.
Min kæreste sagde: "Skal jeg komme med dig?" "Nej."
"Det kan blive smertefuldt." "Jeg må gøre det alene."
Jeg gik i biografen på Carlton, nær Yonge Street i Toronto,
og jeg så filmen, og jeg var...
...målløs.
Den gav virkelig genlyd for mig.
Der gik lang tid, før jeg så den, men da jeg gjorde, var det...
...skræmmende.
Undskyld, at jeg udsætter dig for det her.
-Vent! -Fjern bæltet.
Jeg gør det! Tom, sluk lyset. Jeg gør det!
Det var virkelig svært at se.
Der er en voldtægtsscene, der er virkelig brutal,
og der er et øjeblik før voldtægten, som var...
...mit værste mareridt.
Jeg holder dig, til du kigger.
Se!
Lad ham være!
Det var meget at bearbejde for en, der...
...gennemgik noget lignende. Det ønskede jeg ikke.
Det kunne ske, men det måtte det ikke.
Da jeg havde set filmen,
tænkte jeg: "Åh gud, jeg dør."
Hvor fanden er hun?
Jeg hører folk sige: "Den er baseret på en sand historie."
Men hvorfor bliver den historie fortalt igen og igen?
Hun har intet med det at gøre.
Jeg kan ikke relatere så meget til filmen, fordi jeg så dokumentaren først,
og den var forfærdelig.
En slægtning fandt mordofrene fredag
på sin gård syd for Humboldt.
Ofrene var Teena Brandon fra Lincoln, Phillip DeVine fra Fairfield i Iowa
og Lisa Lambert fra Humboldt.
Der var også udeladelsen af Phillip DeVine fra Boys Don't Cry.
Forestil dig rædslen ved at sidde i det tilstødende rum og høre to andre dø
velvidende, at han stod for tur.
Der var en sort mand der, som blev dræbt,
der var hans ven og allierede,
men han blev totalt udeladt af filmen,
og det ændrede filmen for mig.
Så...
Det er udviskningen af sorte mennesker.
Som om transkønnede og sorte ikke kan optræde samtidig.
Hvad siger det om mig som transkønnet og sort?
Det fjerner repræsentationen.
De siger, at jeg ikke kan eksistere
som sort, queer og transkønnet.
Jeg kan ikke være alle dele på samme tid.
I filmen Stonewall, der handler om oprøret i 1969,
ser vi igen en hvidvaskning af historien.
Kom så!
Homomagt!
Stonewall var en bar for hustlere og street queens.
Det var ikke en respektabel bar,
som hvide bøsser frekventerede.
Stonewall var ikke sådan et sted, så vidt jeg forstår.
Det var folk, der ikke havde noget at tabe,
som var trætte af at blive chikaneret af politiet.
I begyndelsen af 70'erne
ville bøssebevægelsen ikke have noget med transpersoner at gøre.
Ti nu stille!
Sylvia, Marsha, street queens, femmes,
startede homobevægelsen.
Jeg vil ikke finde mig i det her pis.
Jeg har fået tæsk.
Min næse er blevet brækket.
Jeg er blevet smidt i fængsel.
Jeg har mistet mit job.
Jeg har mistet min lejlighed for homofrigørelse,
og nu behandler I mig sådan?
Hvad fanden er der galt med jer?
Overvej det.
Assimilation er den amerikanske fortælling,
og transpersoner gør det svært
for visse medlemmer af queer-miljøet at assimilere sig. Hvad fører det til?
Den del af queer-miljøet siger: "Du eksisterer ikke."
Nogle gange tror jeg,
at folk, der er tættest på noget, der skræmmer dem,
er de mest ondskabsfulde,
og nogle af de mest transfobiske reaktioner, jeg kender til,
kommer fra bøsser.
"G.I." CHRISTINE VENDER HJEM
En 26-årig tidligere soldat vender hjem fra Danmark,
hvor lægerne har forvandlet ham til en kvinde.
Der var et brev, som Christine Jorgensen modtog
fra en, der identificerede sig som homoseksuel, som indeholdt et barberblad,
og i brevet stod der:
"Hvorfor afslutter du ikke det, lægen startede?"
TIDLIGERE SOLDAT BLIVER SMUK BLONDINE
Transhistorien ændrer sig i 1952,
da Christine Jorgensen bliver verdensberømt.
Mange tak.
Hun var ikke den første transperson eller den første, der fik foretaget et indgreb,
men hun var den første, der blev verdensberømt for det.
Det var billedet på en transkønnet person for en hel generation.
Jorgensen spiller en central rolle.
Hun udstak, hvordan samtalen om transidentitet blev ført.
Hvordan forklarer du artiklen i New West
ved juletid sidste år?
Den handlede om transseksuelle, og der var nogle skrækkelige historier om kvinder...
...der føler, at en fantom-penis vokser tilbage
og fik psykiske problemer, problemer med at urinere,
seksuelle eller psykologiske problemer i forbindelse med operationen,
der muligvis blev udført uden rådgivning.
Det er svaret. Du brugte ordet rådgivning.
Vi har, og det er et krav, kønsidentitetsklinikker.
Folk taler altid om operationen.
Operationen er et antiklimaks.
-Den sker efter de andre ting. -For dem, der får den.
Men for dem, der ikke gør, er det, hvad der står i avisen.
-Indgreb, skære, fjernelse. -Det er korrekt.
Dette fokus på indgrebet er måden, man har talt om transpersoner
i 60 år.
Hvad sker der her, og hvad sker der...
Huden fra penis bliver brugt til at skabe det, der ligner en skede.
-Er det korrekt? -Ja.
Hvordan havde du det med din krop dengang?
Det var ikke min.
Virker den som en penis?
Ja.
"Hvornår sprang du ud? Hvad hed du? Hvad sagde din familie?
Hvem har du sex med?"
Hvordan kom det på tale?
Vend dig om. Se, alle sammen.
Det er en mand.
I stiller spørgsmål. Nu har vi ret til det samme.
Hvad gav du for dem? Så jeg ved, hvad mine er værd.
Det er som et cirkus.
-"Hun er en mand." -"Mænd, der plejede at være kvinder."
Er du en mand? En kvinde? En "det"? Hvad er du?
Kom her. Prik, prik. Fem dollars, folkens.
Sådan føltes det at se det.
Det var som et biluheld.
Jeg kunne ikke se væk.
GLAMOURØSE DAMER, DER MULIGVIS ER MÆND
Der var noget i mig, der kunne relatere til disse kvinder,
men det var også meget slibrigt.
Hvordan reagerer fyrene?
-Hvad er din reaktion? -Lige nu?
I er meget tiltrækkende.
Men du vil ikke springe i kanen med os.
Nej, det siger jeg ikke...
Ikke lige her.
Der er et afsnit af Gary Collins talkshow
med nogle smukke transkvinder, der var showgirls.
Han forsøger at træde varsomt med interviewet,
men han siger: "Jeg så disse billeder af jer,
og I lader ikke til at have mandlige kønsorganer."
Det er måske ikke så gentlemanagtigt, men...
Hvad sker der med den?
Det minder mig om, da Caroline Cossey medvirkede i The Arsenio Hall Show.
Hall stillede mange af de samme spørgsmål.
Hvordan sørgede du som stripper for, at folk ikke vidste, at du havde en penis?
Jeg proppede den ind...
...og stak den op i rumpen.
Var det en lille penis? Jeg ville have svært ved at proppe min væk.
Det var...
Åh gud.
Det er virkelig svært at se nu.
Kan du få orgasme?
Som de fleste kvinder siger, så afhænger det af fyren.
Ja, klart.
Hun var så yndefuld.
Hendes humor og forstand.
Bare jeg kunne være som hende.
Poserer for disse blade og kommer med disse kommentarer
for at bevise for dig selv, at du er en kvinde?
Jeg skal ikke bevise, jeg er en kvinde. Det er jeg.
Dygtig pige!
Set i bakspejlet er det nedslående at se, transpersoner blev udnyttet på den måde.
Men det var også fedt at se
transpersoner i fjernsynet.
Det eneste problem ved at date heteromænd,
er, at de er bange for, hvad deres venner vil sige og mene.
Så mange af dem
er monumenter i miljøet.
Der er kønsidentitet.
"Hvad er jeg? Mand eller kvinde?"
Seksuel orientering: "Elsker jeg mænd eller kvinder?"
Det er forskellige ting.
Det var et job. De kunne tjene nogle penge...
...og fortælle deres historie.
Den nåede frem til os.
Det anslås, at omkring en ud af 40.000 fødsler
er folk, der falder ind i den kategori, som du kalder "transseksuel".
Der er mange andre, der er på grænsen...
Ville du gerne omtales sådan? ikke mig.
Men det er vigtigt for seerne
at høre, at der findes andre mennesker,
og at det er fjong. Ikke alle bor i New York eller San Francisco.
At lytte til Leslie og David, der er så velformulerede, vil give dem håb.
I hele vores liv har vi altid set os selv
igennem andres prismer.
Folk har analyseret os
og beskrevet, hvad vi føler og tænker.
Hvad med at tale om, at Jesse Helms burde komme i terapi?
Og hvad foregår der i hovederne på KKK-medlemmer?
Vi skal tale om vores situation,
for kun ved at give undertrykkelsen et navn, kan man bekæmpe den
og organisere sig mod den,
for vi vil have, at vi bliver hørt,
og det var det, borgerrets- og kvinderetsbevægelsen gjorde...
Og det er også, hvad The Joan Rivers Show har gjort i dag.
At se transpersoner blive elsket og anset i film og tv,
kan få en til at træde til,
når man ser en transperson blive chikaneret,
og sørge for, at de transpersoner man kender
bliver bekræftet i deres menneskelighed.
Er du en mand?
Det er okay. Du skulle ikke finde ud af det sådan her.
Men når man kun ser vold,
så udsætter det os for fare.
-Tal til mig. -Rør ikke ved mig!
Når man ser en masse transklip,
er det ofte tilfældet, at personerne omkring transfiguren
føler sig forrådt eller løjet over for. Jeg hader idéen om afsløringen,
fordi den bygger på, at der er noget at afsløre.
Du fortalte mig om dine forældre, din søster, dine hobbyer.
Vi sludrede på verandaen i tre timer.
Du udelod, at du plejede at være en mand.
Undskyld.
Det styrker deres antagelse af, at der er en hemmelighed,
og at det er mit ansvar at fortælle andre den,
og det forudsætter, at den anden person har et problem med det,
der bliver afsløret.
Og at deres følelser betyder mere end mine.
Fandens også.
Eller at transpersonen er opfundet
til at fremme den heteroseksuelle hvide mands udvikling.
I virkelighedens Dallas Buyers Club
var der ingen Rayon-figur.
Jeg hedder Rayon.
Tillykke.
Skrid tilbage til din egen seng.
I Dallas Buyers Club
tager den heteroseksuelle figur sig sammen.
Er du skæv?
Det rager ikke dig.
Og han bliver en helt.
Folk dør, for fanden,
og I er så bange for,
at vi skal finde en løsning uden jer.
Rayons figur...
...får et tilbagefald,
bliver syg
og dør.
Dukker op og bobler af energi for
at vække denne fyr og vende op og ned på antagelserne.
"Okay, det har hun gjort. Han er på vej.
Slå hende ihjel."
Og Oscaren går til...
Jared Leto, Dallas Buyers Club.
Jeg kan huske, at jeg så Jared Leto
i sit hvide jakkesæt og med fuldskæg,
og det var tydeligt for mig,
at verden så ham som en mand,
selvom Rayon blev portrætteret
på en smuk og følsom måde i filmen.
Det er en del af den større historie.
Lili.
Offentligheden tænker på transkvinder
som mænd med flotte frisurer og makeup i et kostume.
Det bliver bekræftet hver gang
vi ser en mand, der har spillet en transkvinde, væk fra lærredet.
Må jeg komme ind?
Jeg har ikke et job og ingen venner. Jeg kan ikke leve.
Jeg må leve blandt folk.
Dog Day Afternoon
symboliserer problemet ved trans-casting,
særligt af mænd.
I virkeligheden er Elizabeth Eden
en meget smuk transkvinde.
Da de indspillede filmen,
kontaktede de en transskuespillerinde. Elizabeth Coffey Williams,
men de mente, at hun lignede en kvinde for meget til at spille rollen.
Så de valgte Chris Sarandon i stedet.
Det var hans første filmrolle, og han blev nomineret til en Oscar for den.
Chris Sarandon
og Dog Day Afternoon.
Det har stået på i 40 år.
John Lithgow i Verden ifølge Garp.
Cillian Murphy, Breakfast On Pluto.
Eddie Redmayne, The Danish Girl.
At cis-mænd spiller transkvinder,
kan forbindes med den vold, vi ser begået mod transkvinder.
Og en af grundene til, at mænd slår transkvinder ihjel
af frygt for, at andre mænd vil tro, at de er bøsser,
fordi de har sex med en transkvinde,
fordi disse venner, hvis fordømmelse de frygter,
kun kender transkvinder fra medierne,
og dem, der spiller disse transkvinder, er de mænd, som de kender.
Det sker ikke, når en transkvinde spiller rollen.
Laverne Cox er lige så smuk og glamourøs i virkeligheden,
som hun er på lærredet.
Det samme er Jazzmun, Trace Lysette, Alexandra Billings
og Angelica Ross og så videre.
Når man ser disse kvinder væk fra lærredet, som kvinder,
så punkterer det idéen om, at de er mænd i forklædning.
Men hvis jeg spiller en transfigur...
At se på, hvem vi virkelig er, og hvad vi vil have, kan være skræmmende.
Jeg spiller ikke transheden.
Når en som Eddie Redmayne leverer en god præstation som en transkvinde...
Er jeg smuk nok?
Selvfølgelig.
Det bemærkelsesværdige ved hans optræden er transheden,
at han kan manifestere de kvindelige sider af sig selv
i en overbevisende præstation,
men det reducerer personen, i dette tilfælde en rigtig person,
til en transheds- og en femininitets-optræden.
snarere end hele personen, som transheden kun er en del af.
I dette år med kvinder i film, skal jeg præsentere en pris i en kategori,
hvor kvinder har haft svært ved at slå igennem.
Bedste birolle.
Jeg vil dog mene,
at vi har set et gennembrud i denne kategori i år.
Da The Crying Game kom ud, sagde alle: "Afslør ikke hemmeligheden.
Hemmeligheden er helt vild.
Den er helt vild. Åh gud."
Du vidste det, ikke?
Åh gud.
Jeg skal kaste op.
Gå ikke, Jimmy.
Undskyld. Jeg troede, du vidste det.
Han brækker sig.
Jeg bliver følelsesladet, når...
når jeg snakker om... Afskyen.
Jeg havde det længe sådan med mig selv.
Vil folk frastødes? Vil de…
Ordet "afsky".
Der er så meget skam, man skal kæmpe sig igennem,
for at komme ud på den anden side. Og så kommer det snigende igen
på et senere tidspunkt, og man tænker: "Igen?"
Jeg bløder.
Det tog mig mange år at forstå,
hvordan den var problematisk,
for dengang var jeg nok ti,
og at se en smuk kvinde med en penis
ændrede hele min opfattelse af, hvad der var muligt.
Jeg ved ikke, hvad instruktøren ville med filmen.
Han ville nok portrættere en transkvinde på en empatisk måde.
Men ligesom Psycho skabte
psykopatiske seriemordere, der crossdressede...
så affødte The Crying Game en dominoeffekt
af mænd, der kastede op, når de så en transkønnet kvinde.
Hollywood lærer folk, at reaktionen
når man ser en transkønnets krop, er, at kaste op.
Din pistol støder mod min hofte.
Som barn var min yndlingsfilm Ace Ventura: Pet Detective.
Jeg så den igen, da jeg gik på universitetet,
under min transition.
Jeg var nedtrykt...
...og jeg ville finde noget,
der kunne gøre mig glad igen.
Men da vi kom til slutningen...
Åh gud.
Einhorn er en mand!
Der er en lang scene, hvor han...
...knækker sig,
børster tænder, skraber tungen,
skyller mund
og forsøger at slippe af med det faktum,
at han har været sammen med en transperson.
Eller en mand. Der er både et homofobisk og transfobisk aspekt.
Så får han sit Scooby-øjeblik...
...hvor han trækker hendes nederdel ned,
vender hende om
og afslører, at hendes kønsdele er proppet væk.
At det, at man er en transperson, får folk til at kaste op,
var måden, min yndlingsfilm sluttede på.
Det er et interessant tankeeksperiment at overveje,
hvordan jeg ville have det i dag som en transperson,
hvis jeg aldrig havde set mig selv fremstillet i medierne.
På den ene side
havde jeg måske ikke haft følelsen af at være en slags uhyre,
frygtet at bive afsløret
eller se mig selv som noget frastødende
og som en slags vits.
Måske kunne jeg gå på date med en mand uden billedet af mænd, der brækker sig.
Men ville jeg vide, at jeg var en transperson,
hvis jeg aldrig havde set kønsvarians på skærmen.
En af de ting, jeg havde det svært med som transperson, var:
"Vil nogen elske mig? Hvem vil elske det her?"
Slap af, Neo.
Svarene kommer.
At springe ud som transperson
tvinger folk til at se tilbage på mit arbejde,
og se det i et trans-narrativ,
for jeg lavede ikke Matrix-filmene
med et specifikt trans-narrativ.
En af de mest påfaldende ting
er den brusende understrøm af raseri,
som jeg følte, fordi jeg ikke kunne være den, jeg var.
At finde mig selv i medierne og på film var ekstremt svært.
Der var noget ved Snurre Snup, der i min trans-fantasi aktiverede
denne idé om forvandling.
Jeg jager kaniner
Da jeg voksede op i 60'erne,
så jeg meget tv og mange film,
og den eneste...
...den eneste positive fremstilling af noget, der var transfeminint,
var Snurre Snup.
Når Snurre Snup var en "pige",
så var Snurre Snup attraktiv og stærk.
Brunhilde, du er så dejlig
Ja, jeg ved det godt
Jeg kan ikke gøre for det
Snurre Snup er baseret på fantasi
og eksisterer i et rum mellem mig og figurens skaber,
og derfor var den mere tilgængelig for mig og mit unge sind.
Jeg så altid tilbage på det afsnit
med en vis fryd på grund af de transformative aspekter.
Og Snurre Snup så virkelig sød ud. Jeg kunne godt lide den del.
Gengæld min kærlighed
For min kærlighed er din
Det originale transpanik-forsvar...
Jeg slår kaninen ihjel.
...i tegnefilmsform.
Kom, storm!
Looney Tunes-retten.
Hvad forventede du i en opera? En lykkelig slutning?
Jeg følte, at Ma Vie En Rose fortalte min historie,
for jeg var den lille dreng, der ville være en pige.
Ingen forstod eller vidste, hvad de skulle gøre med mig.
Jeg voksede op i Syracuse, New York, der er et kulturelt isoleret sted.
Der var et bibliotek og en videobutik,
og de var mine kanaler til en større verden.
Skruer du ned for den larm?
Jeg prøver at stryge her.
Jeg var seks år gammel,
og jeg havde lejet Hairspray på VHS.
Okay, unge damer,
jeg har fået nok af denne skingre musik.
Jeg fornemmede, at Edna Turnblad... At der var noget anderledes ved hende.
Divine, i Hairspray, spiller en cis-figur,
og disse skridninger betyder meget for et ungt menneske.
Når man ser på Holly Woodlawn, Candy Darling og Jackie Curtis
i Paul Morrissey-film,
så spillede de aldrig transfigurer.
Skuespillerens køn spiller ingen rolle.
Jeg er ung.
Jeg vil leve.
Som ung, da jeg begyndte at identificere mig som queer,
var jeg så betaget af ældre queers,
og Flawless Sabrina var en af de første, jeg mødte,
da jeg var 18 og lige flyttet til New York,
og hun var denne ældre queen,
og...
Jeg var fascineret af hende og den historie, hun låste op for mig.
Jeg går op til denne queen og siger: "Hvad hedder du?" "Monique."
Du siger: "Det er skønt, men hvad hed du før?"
Denne queen ser dig i øjnene og siger:
"Der var ingen før."
Filmen The Queen
var højdepunktet af de dragballs,
som hun startede i 1959.
Dengang blev det kaldt at foregive at være kvinde. Det var ulovligt.
Hun blev anholdt mange gange.
I 1960'erne og 70'erne
kunne folk gå i biografen
og se rigtige transpersoner,
men det var først i 1990,
at den brede offentlighed bemærkede en film om farvede transkvinder.
Den film er Paris Is Burning.
Man ser den på Channel Seven mellem All My Children og Jeopardy,
Another World, Dallas og så videre.
En aftentaske er et must.
Man må bære på noget. Ingen dame er sikker om natten.
Jeg så Paris Is Burning, da jeg var 11,
men jeg forstod ikke...
...hvad jeg så. Det var bare smukke mennesker.
Jeg hørte ikke ordene. Jeg så bare glæden og lykken.
Da jeg senere forstod den,
tænkte jeg: "Åh gud."
Det er mine søstre, men kampen er ægte.
Jeg løb hjemmefra, da jeg var 14,
og jeg har lært gode og dårlige ting om, hvordan man overlever i homomiljøet.
Det er ret svært.
Det er så mange ikoniske øjeblikke, der lod mig se mig selv
som en arbejderklasse-transkvinde i New York.
Jeg er lige så fri som vinden, der blæser på denne strand.
Jeg så Paris Is Burning og tænkte, jeg ville have det samme familiebånd.
Jeg er min egen særlige skabning
Åh gud.
Jeg bliver helt varm indeni igen.
Jeg opdagede ballroom i 1995. Jeg var 14.
Går i skole.
Skole.
Ballroom var et sted, der var så bekræftende,
så validerende og kærligt.
Skole.
Jeg har hørt folk sige:
Det var ingen transmænd i ballroom i 80'erne eller 90'erne. Jo, der var.
Problemet var, det transmaskuline miljø ikke havde et sprog.
Kommer nogle af jer herover?
Jeg elskede Paris Is Burning,
og jeg elsker Octavia St. Laurent.
Jeg vil blive til noget. Jeg er noget.
Jeg vil bare være en rig noget.
Jeg kunne se mig selv i hende,
og jeg forstår, hvorfor det er vigtigt for farvede transkvinder
at søge validering i en heteronormativ, hvid, cis-verden.
Jeg var i House of LaBeija.
Pepper LaBeija. Giv hende noget musik.
Jeg var en del af den familie,
men dengang følte jeg ikke, at jeg kunne deltage fuldt ud.
Jeg havde for travlt med at være "ægte".
Dyrk dem begge og se, hvem der er mest ægte.
Jeg måtte adskille dem. Træffe et valg.
Ja.
TO LØFTEDE TOMLER
BEDSTE DOKUMENTAR SUNDANCE FILM FESTIVAL 1991
Filmen fik meget omtale,
men de medvirkende blev ikke anerkendt.
Jeg syntes, at hun udnyttede os alle. Os alle sammen.
Men jeg fik ikke noget ud af det.
Hvordan kan der være, at andre ser Paris Is Burning som noget godt?
De kigger ind udefra,
og Paris Is Burning er deres motto eller noget.
Hvad betyder det at gå ind i en kultur, du ikke tilhører og fortælle de historier?
Hvordan skaber vi et kritisk forhold, så vi kan lære af det?
Man ser Paris Is Burning, og pludselig er Madonna der med "Vogue",
og folk tror, hun opfandt vogue.
Popkulturen approprierer ballroom igen og igen,
og det er vigtigt at huske på, hvem der er fra den verden
og behandle dem ordentligt.
Jeg kritiserer Paris is Burning, men er også glad for, at den findes.
Jeg elsker filmen.
Hvis man skyder en pil, og den flyver højt,
så hurra for dig.
Det, jeg lærte af balls-miljøet,
var at være storslået, så jeg skubbede det fra mig.
Mit nye pronomen er "skjult".
Kom her.
Ved du, hvordan det er at være på en kulisse
og være bange?
Man forsøger desperat at fokusere på scenen.
Man er bange, når man vågner, og når man går i seng.
Man tænker, om nogen vil afsløre hemmeligheden
den dag eller dagen efter. Hvornår sker det?
Man er bange hele tiden.
Du har så meget udenpå.
Vi må se, hvad du har indeni.
Jeg gjorde, hvad jeg skulle. Det handlede om at overleve.
Jeg er okay.
Jeg skal nok overleve.
Jeg ville aldrig tro, at jeg var den eneste.
Og man vil bare sige:
"Vi er sgu da noget."
Men det gjorde man ikke.
Bare jeg kunne. Det ville have været godt.
SANDRA CALDWELL SANGER, SKUESPILLER, ENTERTAINER
Der er utroligt styrkende at vide,
at folk, hvis transition lå flere årtier før min, som skabte sig en karriere.
Ajita Wilsons transition var midt i 70'erne.
-Hvad, hvis jeg er med en anden mand? -Det er en del af jobbet.
Når det inkluderer en diamant, er alting bedre.
Tracey Africa
var denne fantastiske model i 1970'erne,
der var på Clairol-hårfarveæskerne og var i Essence.
Det er vigtigt for mig at vide, at disse sorte transkvinder gjorde det dengang,
og at der var flere som Wilson og Africa derude, som vi ikke kender til,
fordi skjult var måden at overleve på.
Det var først i 2007, at transkvinder blev hyldet
for at stå frem.
Candis Cayne skriver historie i Dirty Sexy Money...
Da det første afsnit blev sendt,
samlede jeg alle mine venner,
og jeg var så glad for at være på ABC,
og vi var omkring ti,
og vi fik et glas vin.
Og jeg kommer på, og alle siger: "Ja!"
Min første replik var...
Jeg har savnet dig.
De sænkede den to oktaver.
-Du har ikke ringet. -Du bør ikke være her.
Og alle til den livlige fest var...
Det var den mest forfærdelige ting.
Jeg kommer, når festen er slut.
Ja, du vil.
De gjorde det med en replik for at fastslå,
at Carmelita var en transkvinde.
Gudskelov var kemien i orden mellem mig og Billy Baldwin.
Han sagde: "Denne handling stjæler serien."
Det, jeg vil,
er, at fortælle alle transbørn
og deres forældre, at de er okay.
Det er bare noget, som nogle mennesker er.
Det fik mig til at tro, det var muligt at leve åbent som transperson,
og at...
...spille skuespil og...
Det betød alt.
Nogle få år senere,
i 2011, blev Chaz Bono nomineret for Becoming Chaz.
Jeg gør det ikke, fordi jeg vil se mig selv på lærredet,
men fordi jeg vil hjælpe folk
og sætte et ansigt på noget, som folk ikke forstår.
Min transition var først i 2009.
Så jeg gennemgik
en lang og mørk periode,
hvor jeg vidste, at jeg var trans,
men ikke følte, jeg kunne gøre noget ved det.
Jeg overvejede at fake min død.
Åh, Chaz.
Chaz! Hvorfor, skat?
Så ingen ville finde ud af det.
Det gode var, at jeg nåede frem til en afklaring.
Det føltes, som om jeg dansede for transmiljøet.
Jeg var motiveret til at gå videre,
fordi jeg i Dancing With the Stars
kunne nå et publikum, der ville være større
end noget publikum, jeg havde været i kontakt med som transkønnet.
Det holdt mig gående,
og det var svært, for jeg skulle gøre noget, jeg ikke var god til.
Det er ikke så længe siden, Chaz stod frem,
og jeg mener, vi var medvirkende til det kulturspring
på grund af den indsats, vi alle gør.
Jeg er stolt af os. Vi er kommet så langt.
Jeg var til et GLAAD-event, og min manager sagde:
"Der er en Netflix-serie om et kvindefængsel. En web-serie."
"Der er en rolle til dig."
I 2012 var streaming-serier ikke en ting.
Jeg sagde: "Jeg har en web-serie på Netflix."
Jeg troede ikke, nogen ville se den.
Jeg hørte, at der var en ny serie på Netflix,
som folkene bag Weeds stod bag, og jeg tænkte: "Den bliver så god."
Da jeg så den, så jeg Laverne.
-Undskyld mig. -Smukt hår.
Når man kan se rødderne, så kom og se mig.
Jeg tager mig af dig.
At se den figur over flere år...
Kompleksiteten, baggrundshistorien,
den magt, hun får.
I det sorte miljø er frisøren klippetoppen.
At en sort transkvinde styrer det, det var utroligt.
Kalder du mig en dame-mand, mens jeg står med dit hår i hånden?
På samme tidspunkt er hun i fængsel,
og hun er stadig til fare for samfundet.
Hun forandrer ikke folk liv
ved at klippe fangernes hår.
Så seriøst, men...
Hun er en klog kvinde.
Jeg er en stor fan, og jeg elsker, at hun tog det op på et nyt niveau.
Det var som at se en transkvinde vinde
som transperson.
Mit eneste andet referencepunkt
var nok Candis Cayne i Dirty Sexy Money.
Måske den lejlighedsvise gæsteoptræden af Alexandra Billings.
Hvis alle er ens i Guds øjne, hvorfor forlod min kæreste mig så?
Eller Jazzmun.
Jeg forkynder, du forklarer. Gå bare til dem.
Eller Lady Chablis.
Ja, jeg er en kælling, og stolt af det, skat.
Men ikke i denne størrelse.
Hun er Emmy-nomineret skuespiller, en menneskerettighedsaktivist
og et ikon...
Laverne Cox!
Du godeste.
Det, jeg har været så velsignet af,
er alle de folk, der har empati for den rolle, jeg spiller,
og derigennem også har empati for skuespilleren, der spiller hende.
Jeg vil mene, det ikke altid er tilfældet, når cis-kønnede spiller os.
Da jeg så Laverne Cox,
snurrede mit hoved en hel omgang.
Så så jeg en anden film.
Jeg sagde: "Hvad sker der?
Vandt vi, uden at jeg fik besked? Hvad sker der?"
Det er meget vigtigt at finde sammen gennem nye historier.
Så så jeg nogle flere, og sagde:
"Hvad foregår der? Hvordan gør ungerne det?"
Det var i august 2013,
at vi filmede pilotafsnittet til Transparent.
Det var et utraditionelt set og en utraditionel proces.
Der var så mange transpersoner, der blev hyret
og bragt ind i Hollywood-folden i beslutningstagerstillinger.
De var ikke bare konsulenter, de var producere.
-Hvorfor tog du mig med? -Hvad?
Fordi det virkede som en sjov idé.
-Det er sjovt. Du virker sjov. -Sjov?
-Sexarbejder-sjov, Josh? -Nej.
Nu da du nævner det, betaler jeg for alt det her.
Rend mig, Josh.
Jeg ser lige igennem dig. Jeg er ikke dit skide eventyr.
Jeg er et menneske. Jeg er ikke dit eventyr.
Og Emmyen går til...
Jeffrey Tambor.
Trace, du stod frem som medlem af Me Too-bevægelsen.
Jeg taler om at blive udsat for sexchikane af Tambor på settet til Transparent.
Jeg sagde sandheden,
og jeg var heldig at få din støtte,
og jeg sætter pris på, at du gjorde det for mig.
-Er det overraskende, han stadig arbejder? -Nej, for vi er transpersoner.
Så jeg er vant til, at folk ikke vil tro på os.
Hvis du vil indsætte dig selv
i fortællingen af et miljøs historie,
eller du vil hjælpe et miljø med at fortælle deres historie,
skal du indse, hvilke privilegier du har,
og indse, at deres liv er anderledes.
Byd velkommen til Carmen Carrera.
Jeg var backstage. Carmen blev interviewet af Katie,
og Katie spurgte Carmen...
Dine kønsdele er anderledes nu, ikke?
Jeg vil ikke tale om det. Det er meget personligt.
Jeg ved det ikke.
Jeg vil hellere tale om at være model, om at være i W og italiensk Vogue
og at lave sjove ting...
...og vise folk, at der efter deres transition stadig er et liv at leve.
Jeg var backstage og tænkte: "Så er det nu."
Vi vil alle gerne vide mere,
og Carmen veg tilbage, da jeg spurgte hende om hendes transition,
så jeg tænker, om du føler på samme måde som Carmen?
Ja, det var flot, at du sagde det.
Optagetheden af transitionen og indgrebet objektiverer transpersoner,
i stedet for at tale om, hvordan vores liv virkelig er.
Transpersoners liv,
hvor vi så ofte er ofre for vold.
Vi oplever diskrimination i højere grad end resten af samfundet.
Når vi fokuserer på transitionen, så taler vi ikke om de ting.
Folk bliver ydmyget på Twitter,
folk undgår at tale om emner
eller bliver reaktionære og bitre.
Katie gjorde det modsatte.
Jeg vil bruge det her til at lære,
hvordan vi skal tale om de her ting,
og hvad vil folk føle, hvis vi ikke har et eksempel på, hvad man ikke skal gøre.
De nye piger er mere bidske.
Vi ved, at vi ikke har noget at tabe.
Jeg har allerede mistet flere job.
Jeg kan kun vinde ved at være autentisk og fortælle sandheden.
Hvordan går det?
-Du kom. -Ja. Hej.
-Hej. -Godt at se dig.
Men hvad du vil om Jenners politik,
og om at Kardashian-familien ødelægger USA.
I Am Cait handler ikke om Caitlyn.
Åh nej.
Det handler om en bemærkelsesværdig gruppe transkvinder,
der har disse samtaler.
Hvilken republikansk kandidat støtter transkønnede mest?
Dem alle sammen.
Du mener ikke, at republikanere...
"Jeg hader transpersoner og homoseksuelle." Glem det.
Det er problematisk, at de siger,
at aktivisten Caitlyn Jenner siger det her.
Nej, det er er Caitlyn Jenner, der er en person
med en særlig baggrund,
der er velhavende, hvid og privilegeret.
Jeg er uenig i hendes synspunkter.
Faktum er, serien opnåede mange gode ting.
Jeg er så veltilpasset, som jeg kan blive, fordi mine forældre fra begyndelsen
støttede mig 100 %, så jeg vil rose jer for at stille op.
Der var en scene, hvor forældre talte om deres børn.
Har man et transkønnet barn, lever man med en enhjørning,
et utroligt menneske.
At kende en, der er så modig, cool og hviler i sig selv.
Faktum er, at Avery har haft styr på det, fra hun fyldte to.
-Så det er en ære. -Det er sandt, hvad han siger.
Jeg ser denne far,
og det gjorde ondt, fordi...
Jeg måtte acceptere, at min mor sagde: "Jeg vil ikke kalde dig Jen,
for Jen slog min søn ihjel."
Jeg måtte acceptere det for at overleve.
Jeg så ikke min bedstemor, før hun døde,
fordi jeg kun måtte komme hjem klædt som en dreng.
Jeg måtte forholde mig til, at en af mine venner,
hvis bryllup jeg holdt tale til, ikke vil lade mig møde hans børn.
Jeg må forholde mig til de ting og leve med dem.
Sørge for, at det er okay. Jeg må acceptere deres opfattelse.
Da jeg så den far gå så meget længere, end jeg troede var muligt,
kunne jeg ikke klare det, for pludselig var der alle disse folk,
der ikke kunne acceptere mig,
når jeg nu vidste, at man kunne gå længere end accept...
Hvorfor var min mor ikke som ham?
Det spørgsmål havde jeg aldrig stillet før.
Hvorfor var min mor ikke som ham? Eller mine venner?
Og se værdien i min oplevelse.
Men den person, der er mest skyldig i ikke at tænke sådan,
er mig.
Jeg har aldrig set mig selv, som den far så sit eget barn.
Jeg har aldrig set mig selv sådan. Aldrig set mig selv med den...
...kærlighed og respekt, som den far har for sit eget barn.
Ingen har set sådan på mig. Hvordan skulle jeg gøre det?
Jeg måtte se det. Nu, hvor jeg har det, vil jeg have det.
Marian Wright Edelman sagde:
"Børn kan ikke være, hvad de ikke kan se."
Det handler ikke kun om børnene. Det handler om os alle.
Vi kan ikke være et bedre samfund, før vi ser det bedre samfund.
Jeg kan ikke være i verden,
før jeg ser, at jeg er i verden.
I lang tid var jeg bange for at være den, jeg er,
fordi mine forældre lærte mig,
at der var noget galt med mennesker som mig.
Nomi, som figur, var første gang,
vi havde inkluderet en transperson i vores manus.
Hun var en figur, jeg stræbte efter at være som.
Der er noget finurligt ved tryllekunsten...
...at skabe noget ud af den blå luft,
og bruge den ting til at tage et skridt frem.
Det var, hvad Nomi var for mig.
Jeg er så stolt af Nomi Marks.
Hendes figur blev ikke defineret af hendes transhed.
Du elsker hende højt.
Hendes forhold til Amanita
overskred alt, hvad jeg nogensinde vidste, et forhold kunne være.
Jeg kunne ikke bare...
Det her. Hver gang jeg tænker på...
"Nomanita".
Fokuser, børn.
Vi skal minde verden om, hvem vi er.
Kongelige. Men vi bør gøre det sammen.
Da Pose skete, havde jeg aldrig forestillet mig...
...at vores historier...
...ville blive bragt på en platform, der nåede ud til den brede befolkning.
En udfordring
til de legendariske børn i House of Abundance.
Pose er anderledes,
fordi historierne handler om...
...sorte transkvinder
på en mainstream-tv-kanal.
Du må være glad. Du vandt.
Ingen af os vinder, når en af os bliver tværet ud,
Selv en, der fortjener at blive det.
At blive instrueret af og skrevet til af transpersoner, er fantastisk,
for det føltes, som om vi blev inkluderet,
og at folk tog os alvorligt.
Og vi var omkring folk, der var som os.
-Jeg flytter ind. -Jeg siger det bare.
Der er transpersoner overalt.
De er konsulenter, skriver, producerer og instruerer.
Det gjorde historierne mere komplekse,
indtagende og inspirerende.
Selv sexscenerne... skat!
Jeg har ikke set en transperson have mere afslappet sex i tv.
Det kunne være galt, men jeg er glad for, at det gik så godt.
Det skabte så mange muligheder for miljøet,
så der måtte opstå et tidspunkt,
hvor transmaskulinitet skulle inkluderes. Vi er en del af ballroom-kulturen.
Ved at vende blikket tilbage, lærer man om nutiden.
Jeg så, at HIV og AIDS, fattigdom, chikane og vold
var ting, de skulle forholde sig til både i 1987 og i dag.
At vide, at 26 transpersoner
blev myrdet i USA sidste år,
næsten alle farvede kvinder,
understregede, hvor vigtigt det var at mindes dem, vi lærte så meget af,
der har bidraget til bevægelsen.
Film kan vække følelser, og nogle gange skal disse film forandre os.
Men disse forandringer skal ske i virkeligheden.
Når jeg tænker på Pose,
som Ryan Murphy er en af skaberne af,
og når jeg tænker på Nip/Tuck,
så gør det mig glad, fordi folk kan udvikle sig.
Jeg tænker på Janet Mocks interview med Oprah.
Det er interessant, at det tog dig den tid, det tog dig
at blive bekvem med at fortælle din historie.
Det var anderledes end Oprahs interview med Lea T.
Lea T blev født som dreng.
Så folk kan udvikle sig, og jeg tror, at folks erkendelse udvikler sig.
Min...
Jeg blev outet i New York Times.
Se på mig nu.
Det var så skræmmende.
Så gik jeg til møder med ABC og NBC,
selv Fox.
Overraskende!
For første gang...
Her er den følelsesladede del. Jeg må sige højt og tydeligt
til prøver, at jeg er en transkvinde.
Min mor er lykkelig, for hun kan ånde lettet op.
Hun sagde: "Ingen vil gøre dig noget længere. Alt er godt."
Ikke helt, mor. Der er stadig et arbejde forude.
TRANSKØNNEDE - VENDEPUNKTET
Der er grund til at være skeptisk, når nogle få bliver ophøjet,
men det stadig er en kamp for flertallet.
Transpersonen på den røde løber
eller transfiguren i tv eller på film
kan vække et raseri i en seer på grund af sin transhed.
Den seer har ikke adgang til figuren.
De har adgang til en person på gaden.
Det understreger, hvor vigtigt det er,
at vi presser på for mere økonomisk omfordeling.
Ellers ophøjer vi bare nogle mennesker til magtsfæren
uden at sprænge de systemer,
der ekskluderer de fleste transpersoner fra at overleve økonomisk.
Der er et stort arbejde forud,
og vi skal ikke tro, at blot fordi vi ser trans-repræsentation,
at revolutionen er forbi.
Det er den ikke.
Ting kan pludselig ændre sig.
At blive fremstillet i et positivt lys kan kun ændre forholdene for transpersoner,
når det er en del af en større bevægelse for social forandring.
At ændre repræsentation er ikke målet.
Det er bare et middel til at nå målet.
Vil dem, der ser og elsker de serier,
hjælpe transpersoner med at besejre det menneskesyn, der gør os til syndebukke,
diskriminerer mod os
og umenneskeliggør os.
For indtil det sker,
er energien fra det store lærred ikke nok
til at forbedre transpersoners liv væk fra lærredet.
Tekster af: Charlotte Reeve