Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILMJE
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ismered azt az érzést, amikor ülsz a moziban,
és mindenki nevet valamin, de neked nem esik le?
Rajtad kívül mindenkit utálok a világon.
Sose hittem volna, hogy megélem, hogy ünneplik a transz embereket,
a mozivásznon, vagy azon kívül.
Hálásan köszönöm önöknek ezt a pillanatot!
Sose hittem volna, hogy a média felhagy a szörnyű kérdésekkel…
Hogy rejti el a péniszét?
…és tisztelettel kezd velünk bánni.
Mint mondta, eltitkolta, mert nem akarta, hogy kitaszítsák.
Nagyon messzire jutottunk.
Sokkal jobban képviseltetve vagyunk
a kormányban, a médiában.
Mindenhol ott vagyunk.
Sose lehet tudni, a pozitív képek
hogy hatnak másokra.
Sose lehet tudni.
Először állt elő a helyzet, hogy transz emberek
központi szerepet játszanak a saját történetük előadásában.
Korábban példa nélküli transz reprezentációról beszélünk...
Ő a húgom!
…de még mindig aránytalanul sok transz embert gyilkolnak meg.
A megjelenésünk paradoxonja,
hogy minél jobban észrevesznek,
annál több erőszakot alkalmaznak ellenünk.
Minél több a pozitív megjelenítés,
annál több önbizalmat szerez a közösségünk,
ami nagyobb veszélybe sodor minket.
Ha bemegyek a női mosdóba, bűntettet követek el.
Ha a férfi mosdóba megyek be,
mindenki megtudja.
Azt hiszem, közösségünkben mindenkinek voltak kétséggel teli pillanatai:
„Ez elidegeníti azokat, akik még nem állnak készen?”
Mi az oka, hogy a transzneműek ügye
a kulturális háborúk középpontjába került?
Szerintem a félelem kiaknázása
juttatott minket a mai helyzetbe,
ahol a remény áll szemben a félelemmel.
Szerintem nagyon sokáig
úgy mutatták be a transzneműeket a filmvásznon,
mintha nem lennénk valódiak,
mentális betegként ábrázoltak,
vagy nem létezőként.
És mégis itt vagyok.
És mégis itt vagyunk, és mindig is itt voltunk.
Kezdje, maestro!
Nekem az az érdekes az alabamai Mobile-ban töltött gyerekkoromban
és abban, hogy a transzneműség jelentését, tartalmát a tévéből ismertem meg,
hogy még ha a karakterek nem is azonosították magukat transzneműként,
kihatottak arra, hogy transzneműként hogy gondoltam magamra,
és arra, ahogy a közvélemény gondolhat ránk.
Az egyik ilyen korai kép számomra
a Flip Wilson Show Geraldine-ja volt.
Énekelj, Ray!
Emlékszem, anyámmal és a fivéremmel együtt néztük,
és anyám imádta Geraldine-t, nevetett a karakterén,
tehát az egész a humor világában létezett.
De bármikor szóba került a transzneműség vagy a nemváltoztatás…
Nemváltoztató műtét!
- Nemváltoztató műtét! - Igen.
Jobb, ha leülök.
…csupa fül voltam,
és jobban odafigyeltem, de úgy, hogy ne vegyék észre.
Megvagy!
Az egyik első transz szereplő, akit fikciós műsorban láttam,
Edie Stokes volt a The Jeffersons egyik részében.
Én vagyok az, Eddie, csak most Edie vagyok.
Tessék?
Nézz meg alaposan!
Gyönyörű, elegáns és fekete volt.
De aztán ott volt a pasas, akit George fogadott fel,
hogy azt mondja, hogy ő Edie, így Weezie elhiggye, hogy nem csalja meg.
Ez a megjelenítés csak egy vicc volt,
ugyanaz a zaklatás volt, mint ami az iskolában ért.
Ez meg mi?
Úgy voltam vele: „Ez nem én vagyok.”
Tudja, templomba jártam,
tiszta ötös tanuló voltam, és versenyeket nyertem
sztepp- és jazztánc-számokkal, amelyeket magam koreografáltam.
Úgy bizony!
Szóval ez voltam én,
és anyám azt akarta, és arra nevelt, hogy sikeres legyek,
de a tévét bekapcsolva...
olyan képeket láttam, amelyek nem hasonlítottak az emberhez, aki voltam.
Minden, ami transznemű volt bennem, gyűlöletet váltott ki.
Mennem kell.
SZÍNÉSZNŐ, ÍRÓ
Transznemű emberként
nagyon érzékeny radarunk alakul ki arra,
hogy velünk együtt nevetnek-e…
A telefonkönyvben F. Deveau néven szerepel.
Az F betű a Frank nevet fedi. Én vagyok Frank.
…vagy rajtunk.
- Ez a férfimosdó! - Tudom.
Hapsi vagyok.
Transznemű-viccek? Ne már!
Üdv, Joel! Jackie vagyok.
A legtöbbünknek jó humorérzéke van. Ki kellett fejleszteni.
Miért tartóztat le?
Mondtam már, besorolhatatlan vétségért.
De nem akarunk céltáblák lenni.
A HÍMNEMŰ HADIMENYASSZONY (1949)
- Elfelejtettem valamit. - Mit?
- Tudsz nőiesen beszélni? - Így?
Rémes. Nem megy jobban?
Nem.
Minden transznemű ember magában hordozza
a transzneműség ábrázolásának történetét, pusztán saját tapasztalatból.
Coop!
Dennis?
KIS NAGY EMBER (1970)
Költözz hozzám, és a feleséged leszek!
A transznemű embereknek az kell,
hogy bővebb történelmi kontextusban lássák az ábrázolásukat,
hogy magukra ismerjenek benne.
Szerintem nagyon érdekes, hogy a legelső mozgóképeken is látni
a másik nem ruháiba öltözött embereket.
E filmkockák láttán az embernek az az érzése, hogy a nőiség ostoba,
gúnyolandó.
Akkoriban illegális volt a másik nem tagjának öltözni,
úgyhogy azt, aki áthágta a valós élet nemi identitásra vonatkozó elvárásait,
gyakran zaklatták vagy letartóztatták.
A RENDŐRSÉG LETARTÓZTATOTT EGY NŐNEK ÖLTÖZÖTT FÉRFIT
Amerikai filmes viszonylatban
a celluloid bölcsőjétől fogva itt vagyunk.
Aki keres, ránk talál.
BETHULIAI JUDIT D. W. GRIFFITH RENDEZÉSÉBEN (1914)
Az egyik film, amelyik szerepet játszott
az úgynevezett dinamikus montázs feltalálásában,
D. W. Griffith filmje volt,
amely Bethuliai Judit történetét mutatta be.
Judit jóravaló jeruzsálemi zsidó nő volt, de egy hadsereg megszállta a várost.
Judit, hogy megmentse a várost,
Holofernész hadvezér ágyasának tettette magát.
A hadvezér sátrában kardot ragadott,
és levágta a férfi fejét.
Több szakértő szerint ez az egyik első film,
amelyben a film vágása mozdítja előre a cselekményt.
És van benne egy transznemű jellegű, illetve nem bináris nemiségű karakter,
aki a narratíva vágása körül kering.
Szinte mintha ennek a megvágott transznemű testnek az alakja,
ez a kasztrált, férfiasságától megfosztott eunuch,
akit fizikailag vágtak meg, ott ülne
a filmvágás feltalálása felett.
Úgy látszik, a transzneműség és a mozi együtt cseperedtek fel.
Mindig is jelen voltunk a mozivásznon,
nem pedig csak merő véletlenségből.
Itt igen mély kapcsolatról van szó.
Beszélünk egy kicsit D. W. Griffithről?
D. W. GRIFFITH BEMUTATJA: EGY NEMZET SZÜLETÉSE
A „THE CLANSMAN” ADAPTÁCIÓJA
Ahogy Missy Elliot mondaná, vegyünk vissza!
MINDEN IDŐK LEGJOBB FILMJE
A tény, hogy tanulmányozzuk és tanítjuk
D. W. Griffith munkáját, de nem ejtünk szót az ábrázolásról…
Hát, örülök, hogy nem jártam filmsuliba.
Ha láttam volta az Egy nemzet születésé-t,
mikor a feketére festett fehér színész előugrik egy bokor mögül
és meg akarja erőszakolni a fehér nőt, én ott hagytam volna a filmiskolát.
Nem? Az utolsó napom lett volna.
D. W. Griffith nem csak hihetetlenül fajgyűlölő volt,
hanem ahhoz is értett, hogyan tegye meg a gender-nonkonform embereket
a történet poénjává.
Szóval D. W. Griffith, te rasszista szarházi, remek volt,
feltaláltad a filmes sztereotípiákat. Szép munka!
Az A Florida Enchantment című korai némafilm, ha megnézzük,
rávilágít a nemváltás kérdéseire,
vegyíti a feketére sminkelés és a transzvesztita öltözködés
ikerjelenségeit, amelyek megigézik a nézőt
és valahogy mindig egymásba gabalyodnak.
Érdekes, ha történelmi távlatban szemléljük
a transzmaszkulin életélményt.
Először is, a korabeli nyelvből teljesen hiányzik a transzneműség szókincse.
Az A Florida Enchantment-ben egy magtól a nő férfiként ocsúdik fel.
Nem csak a nemi kifejezést látjuk,
de a rasszista feltételezéseket is.
A fehér szereplő előkelő, társaságbeli úrrá válik,
az ideális férfi megtestesülésévé,
majd a szobalányra is rátukmálják a magot, aki agresszív, erőszakos lakájjá változik.
Tehát még ebben a nemi határokat áthágó fantazmagóriában is
fehér színészek feketére mázolt arccal
alakítják a feketék rémesen groteszk karikatúráit.
Sok ronda dolog van a történelmünkben,
amik gyakorlatilag támadások ellenünk.
De tudnunk kell ezekről. Tanulnunk kell belőlük.
SZÍNTISZTA SIKER (2017)
Bizonyos elméletek szerint történetileg
a női ruhában, dragben fellépő fekete férfi humoristák számára
ez egyfajta beavatás.
Apád akarná, hogy felvedd. Próbáld fel!
- Nem tehetem, Foxx. - Oké.
Akkor maradsz középszintű humorista…
aratod a babérokat a hazai terepen, de a fehérek kurvára nem ismernek meg.
Ám legyen!
Amerikában hagyomány a fekete férfiakat
rendkívüli módon férfiasként ábrázolni,
akik szinte ragadozóként viszonyulnak a fehér nőkhöz.
Hagyd a fehér hölgyet!
A történelmünk része a feketék férfiasságának elvétele,
a rabszolgaság és a szegregáció időszakában
gyakran levágták a meglincselt ember péniszét.
Így egy fekete férfinak a női ruha felöltése ezt idézi fel.
Jaj, ne! Várjunk csak! Hol van?
Úgy érzem, hogy sok fekete ember kapcsolata velem
erről a traumatikus örökségről szól,
a fekete amerikai férfiak férfiasságának elvételéről a történelem során.
Egy nőnek öltözött fekete férfi egyesek számára megszünteti a fenyegetést.
„Ja, jó, most már nevethetünk.”
Nem is tudom, hányszor esett meg, hogy egy nyilvános helyen voltam,
különösen az átmenetem korai, New York-i időszakában,
hogy beléptem egy metrókocsiba, és az emberek nevetésben törtek ki.
Mintha a létezésem a metrókocsiban csak egy vicc lenne.
Szerintem ez egy tanult reakció az emberek részéről.
EGY RÉM RENDES CSALÁD (1994)
Szia, Al, én vagyok az, Thad.
Ha nem nevetek, akkor is vicc?
SEGÍTSÉG, KARÁCSONY! (1994)
Táplálja a hiedelmet, hogy csak komédiázunk,
csodabogarak vagyunk,
csak beöltözünk, hogy megnevettessük az embereket.
GAGYI MAMI (2000)
Ezek a képsorok minden nőt lealacsonyítanak.
APA CSAK EGY VAN (1993)
Látjuk a humoristát nőnek öltözni a munkáért az Aranyoskám-ban…
Edward vagyok, Kim.
vagy olcsó lakásért a Bosom Buddies-ban.
Figyelj meg akcióban!
Ezek mind valós akadályok az igazi transz emberek számára.
Üdvözlöm!
Helló!
Számomra, mivel a 60-as években nőttem föl,
rejtély volt a transzneműség.
Annyit tudtam,
hogy amikor a bátyámmal és apámmal voltam együtt,
ők a dilis trión röhögtek.
Most komolyan? Az I Love Lucy sokkal jobb volt.
GYILKOSSÁGHOZ ÖLTÖZVE (1980)
Úgyhogy a filmeket és a tévét nézve természetesen a hősnővel azonosultam.
Kertvárosi queer kölyökként
meghalsz a csillogásért, és a Gyilkossághoz öltözve láttán
nem fogod fel a nőgyűlöletet, csak a mozgásban levő szépséget és…
a feszültséget.
Van benne egy jelenet,
melyben Angie Dickinson krémszínű ruhában,
bézs kesztyűben lélegzetelállítóan fest.
Meglátja ezt a szexis férfit, akivel aztán összejön.
Nagyon boldogtalan a férjével.
Egy ponton beszáll a liftbe…
és akkor hirtelen…
ott terem Michael Caine
egy olcsó parókában,
óriási napszemüvegben és ballonkabátban…
és meggyilkolja.
Ennek láttán ma szörnyülködnénk,
de gyerekfejjel úgy voltam, hogy „Én Angie Dickinson vagyok.
Az meg…
a fasz tudja, hogy mi.”
Jó ideje Hollywood tanítja a közönségnek,
hogyan reagáljanak a transz emberekre.
Istenem, ne!
Végig spiné voltál, ugye, Barzell?
Egy istenverte spiné? Egy istenverte ronda spiné, Barzell!
És időnként azt tanítják, hogy félelemmel kell reagálni.
Ne, Ronnie! Ne!
Hogy veszélyesek,
pszichopaták, sorozatgyilkosok,
deviánsok, perverzek vagyunk.
Mi másért viselne egy férfi női ruhát?
Úgy tűnik, Hitchcock megszállottan hitte, hogy a nemi sztereotípiákat áthágók
gyilkosok.
A GYILKOS (1930)
Mi folyik itt, Alfred?
A sírból.
Mesélj!
Tudja, miért hívják Buffalo Billnek?
Kérem, mondja meg! Az újságok nem írják.
Rossz vicc volt Kansas Cityben. Azt mondták a gyilkosságiak:
„Szereti megnyúzni a bőröket.”
Nagyon tetszett A bárányok hallgatnak. Bocs.
Remek film, remek könyv. Tudom, hogy problémás.
De Jodie Foster azt mondja:
A szakirodalom szerint a transzneműek passzívak, nem erőszakosak.
Szóval legalább megértették, hogy ez...
nem egy transznemű, egy transz ember. Értették.
Viszont nem vagyunk passzívak!
Miért nem mondja ki, hogy nem vagyunk pszichopata gyilkosok?
Nem vagyunk sorozatgyilkosok. Nem csinálunk ilyen baromságokat.
Jodie!
A bőrére keni a testápolót. Teszi, mikor utasítják.
A családom készpénzben fizet!
Bármit is kér, megfizetik!
Az átmenetre készültem,
és minden bátorságomat összeszedve elmondtam egy kollégámnak,
aki rendkívül okos nő, rendkívül tehetséges zenész,
nagyon művelt, kozmopolita.
Rám nézett, és azt mondta: „Mint Buffalo Bill?”
Tehát az egyetlen viszonyítási alapja
egy undorító, elmebeteg sorozatgyilkos volt,
aki nőkre vadászik, hogy megölje és megnyúzza őket,
hogy magára ölthesse a testüket, szó szerint kisajátítva a női alakot,
ami pontosan a feminista érv a transz nők létezése ellen,
miszerint ki akarjuk sajátítani a női alakot,
amit ő itt szó szerint, fizikailag csinált.
Miért nem válaszol? Kérem!
És ma már bánja a kollégám.
Visszatekintve elborzasztja, amit mondott,
mert immár ismer transz embert, tud a problémákról, ismer engem.
Az, hogy az egyetlen viszonyítási alapja,
az egyedüli sablonja a megértéshez
egy elfajzott, elmebeteg sorozatgyilkos volt...
az fáj. Egyszerűen fáj.
PILLANGÓ ÚRFI (1993)
Fiatal transz nőként, amikor az emberek megismertek,
mindig feltették a kérdést:
„Láttad a Pillangó úrfi-t?”
Én mindig úgy voltam vele…
René,
hadd maradjak felöltözve.
Számomra egy magát nőnek tettető kémről szólt.
De elgondolkoztam rajta, hogy miért kérdeznek a Pillangó úrfi-ról?
Nézz rám!
Mert ázsiai vagyok?
Az ázsiai-amerikai transz ábrázolás egészét látják.
Nincs több.
A GLAAD felmérése szerint az amerikaiak 80%-a
nem ismer személyesen transznemű embert.
Így az amerikaiak által szerzett információk zöme
arról, hogy kik a transzneműek, milyen életet élnek,
a médiából származik.
Miért nem tudsz férfi lenni?
Mi is megtanuljuk, hogyan gondoljunk magunkra.
Általában a családban nincs más transz ember,
így ahhoz, hogy rájöjjünk, kik vagyunk,
a médiához fordulunk,
mert az amerikaiak 80%-ához hasonlóan gyakran mi sem ismerünk
transznemű személyt.
Mikor próbáljuk kitalálni, kik vagyunk,
a médiából próbáljuk megtudni, ki olyan, mint mi magunk.
L. (2006)
Örültem, mikor az L. sorozat alkotói
bejelentették, hogy lesz egy transzmaszkulin karakter.
A transz férfiak a leszbikus közösség részei.
Szupernek tűnt.
Max az első visszatérő…
transzmaszkulin karakter egy televíziós sorozatban.
Hormonokat szedsz?
Nem.
Még nem.
Aztán Max elkezdi a tesztoszteront.
Ne csináld ezt!
- Hagyd abba! - Töröld ki!
Ne nyúlj a kurva gépemhez! Hagyd abba!
És Max egy kedves, szeretetreméltó alakból egy dühöngő bunkóvá változik.
A barátnőm vagy, és ez az én bulim.
Ne táncolj más pasival!
Azzal táncolok, akivel akarok, bazmeg!
Én is frusztráltabbnak éreztem magam,
de nem ilyen szinten...
A tesztoszteron az.
Felpiszkál.
Rossz fényben állítják be.
Úgy érzem, ha nem gyúrnék, akkor embereket csapnék le.
Mivel a sorozat adása során történt az átmenetem,
ez problémás volt nekem,
mert az L. sorozat egy leszbikus műsor…
Elszomorít, hogy ennyi erős butch lány közülünk női mivoltát férfira cseréli.
...és így leszbikus lencsén keresztül nézik a transz embereket.
Miért ne lehetnél a legmacsóbb butch csaj a világon, megőrizve a testedet?
Mert egésznek akarom érezni magam.
Azt akarom, egyezzen a belsőm és a külsőm.
A világ legértékesebb dolgát adod fel.
Mit, a cicimet?
Nem, a női mivoltodat.
Nekem ez testesíti meg a legjobban
az L. írói és producerei megközelítését Max karakteréhez
annak láttán, hogy egyre több transz férfi lép be a leszbikus közösségbe:
hogy az ilyen emberek a feminizmus árulói.
Akkor megkaptam az állást?
Isten hozott az Intechmode-nál, Max!
Kösz, haver!
Nem Maxnek kell szurkolnunk.
Ez nagyon izgalmas!
Max ellen kellene szurkolnunk.
Elárulod az ügyet?
Az ellenséghez pártolsz?
Az általa keltett érzés
a történelmünk része.
Amit ebből tanultunk
és az, hogy mostantól hogy ábrázolunk transz karaktereket,
nagyrészt Maxnek köszönhető.
Egy szóban összefoglalható a transz média problémáinak megoldása.
Egyszerűen több kell.
Így egy esetleg suta ábrázolás
nem számítana annyira, mert nem magában árválkodna.
A gyerekkoromról meséljek? Oké.
Nem voltak barátaim, oké?
Túl sokat sminkeltem. A többiek gonosznak tartottak.
Most Nan ápoló vagyok. Nem lehetek örökké a gonosz.
Mindig a családommal együtt néztünk filmeket.
Doktor!
A Folytatásos forgatás-t néztük…
Ő Dr. Franz Blau a nemváltó klinikáról a marylandi Bethesdából.
…de mikor a végére értünk…
Kicsiny klinikánkra érkezése előtt ő…
Milton Moorehead a Long Island-i Syossetből. Hoppá!
Ne!
…a családom nagyon elcsendesedett…
Ne!
…mert ez megerősítette bennük, hogy ha egy bizonyos életutat választok…
A lány fiú!
…én leszek a gonosztevő.
Igen, ezt tudtuk.
Vagy nem kapok szeretetet.
Hét-nyolc éves voltam akkortájt, és…
És utána sose beszéltünk igazán róla, de…
emlékszem, hogy anyám másnap megpróbált…
rávenni, hogy férfiasabb ruhákat viseljek.
A PÓKASSZONY CSÓKJA (1985)
Mi ez itt a lábad között?
Mondd el, hölgyem!
Baleset volt.
- Ha lenne bátorságom, levágnám. - Akkor is férfi lennél!
Férfi!
Egy perifériára szorított közösség tagjait
a filmek és televíziós produkciók nagy része nem célozza meg közönségként.
Szóval egy színes bőrű ember, egy LMBTQ ember,
egy bevándorló,
vagy egy fogyatékos ember
kritikai tudatosságra tesz szert, mert megérti,
hogy a látott képek nem az ő életét tükrözik.
Bocsáss meg, Papa!
Várjon!
Csak kuncogok, mert fekete transz lány vagyok Alabamából,
és a Yentl-nek élek.
Nem hinném, hogy én vagyok a célközönsége.
Üdvözlöm a jesívánkban!
Felvesznek?
Nagyon fiatalon láttam,
és megtestesítette a vágyamat, hogy annak lássanak, aki vagyok,
de közben hagyományos módon illeszkedjek be,
és valahogy megoldjam.
Sokat hallgattam a „Will Someone Ever Look At Me That Way?” című dalt.
Nézd, ahogy őreá néz
Néznek-e rám valaha is így ?
Szólt hozzám, mert én is egy lány voltam, akit akkoriban senki nem látott annak.
Mostanára már néztek rám úgy.
És a Viktor, Viktória!
Egy nő olyan férfinak adja ki magát, aki nőt alakít?
- Nevetséges. - Abszurd.
Olyan abszurd, hogy senki sem hinné el.
Én 1982-ben érettségiztem.
Akkor jött ki a Yentl és a Viktor, Viktória,
és számtalanszor megnéztem mindkettőt!
- Egy férfi! - Hurrá!
Valami oknál fogva a saját történetünket keressük a művészetben
a barlangrajzoktól a 3D IMAX-ig.
A tükörképünket keressük a történetekben.
Adam Torres!
A transz férfiak baja az, hogy láthatatlanok…
…és csak újabban látni nem bináris emberek ábrázolását.
- Semleges névmásokat használok. - Oké.
A láthatatlanság persze kiváltság
az olyasfajta transzfóbiához képest,
mint amit a transz női karakterekbe írtak bele.
Nős férfi vagyok.
Én is.
De sok transz fiúval dolgozom,
és amikor a vásznon, képernyőn a saját képmásukat keresik,
alig találnak ilyet.
- Siess! - Jól van már!
A szüleim Scoutnak hívtak
a Ne bántsátok a feketerigót! miatt.
A fiús lányokkal azonosultam,
mert nem tudtam, hogy van más lehetőség.
Úgy voltam, hogy: „Ja! Ezt… átérzem.”
GÁZ VAN, JÖVÜNK! (1976)
A 80-as évek első felében születtem,
úgyhogy amit a világból felfogtam,
az a tévéből és a filmekből származott.
Például szombat este ment a tévében a Micsoda pasi ez a lány!
- Mit képzelsz, ki vagy? Aranyoskám? - Nem.
Oké. Yentl?
Mi akarsz lenni? Rabbi?
A Micsoda pasi ez a lány! című film ment kicsi koromban.
A csaj úgy dönt, fiúnak adja ki magát, hogy komolyan vegyék az írásait.
Csinos vagy. Modellkedhetnél.
Modellkedhetnék?
Miért? Mert egy csinos lánynak nem lehet agya?
Játszottak a transzneműséggel
egy tiltott tér elfoglalásának jegyében.
VIGYÁZZ, HOGY MIT KÍVÁNSZ (1986)
Amikor láttam, egy részemnek nagyon tetszett.
Nagyon jó volt elképzelni.
Új frizura, farmer, menő hátizsák.
Le se lehet majd vakarni a haverokat…
De mikor valakibe beleesek, gyorsan visszaváltozom lánnyá.
- Nem az vagyok, akinek hiszel. - Ez mit jelent?
Nagyon hosszú történet.
A konfliktus az úgynevezett hazugságból ered.
Meleg vagy.
Nem vagyok meleg.
Ahelyett, hogy csak beszélgetnének, mint az átlagos emberek:
„Figyelj! Elmondom, mit csinálok.”
Melleim vannak, ennyi.
Honnan van jogod cicikhez?
Mi vagy, démon?
De hiszen ő nő!
Sose tudtam felfogni, miből gondolták, hogy ez jó ötlet.
Gyere, játszani, kék!
Szóval ez a nők hatalommal való felruházásának üzenete
egy transzmaszkulin élménybe csomagolva,
ami nagyon érvénytelenítő.
Egy transzszexuális!
Csak egy istenverte lány!
Emlékszem egy Jerry Springer-epizódra Renóval.
A Jerry Springer Show-ban szerepelt Reno. Megjelent ez a gyönyörű fekete srác.
A barátnőjével ül ott. „Valamit el kell mondanom neked.”
Lány vagyok.
Ez… ez egyszerűen… letepert.
Lány vagy?
- Ez egy lány? - „Ez”?
Hogyhogy „ez”? Nincs okod tiszteletlenül beszélni!
Reno adta az első transzmaszkulin tévéélményemet,
sőt, ő volt az első transzmaszkulin fekete ember, akit a tévében láttam.
Minek hívod magad, transznak?
- Transzneműnek. - Ja, az.
Középiskolás korú voltam, hajléktalanszállókon éltem,
a barátaimnál laktam.
Tipikus fekete queer transz élet New York Cityben.
És…
nem is hittem,
hogy létezik valaki, aki hozzám hasonló,
úgyhogy őt magam előtt látni a tévében…
erőt öntött belém.
Úgy látom, transz férfiakat nem ábrázolnak annyit,
mint transz nőket, mert nem tekintik őket akkora szenzációnak.
Büszke transz férfi vagyok, dr. Bailey, de szeretem, ha megismernek,
mielőtt a privát kórtörténetemben vájkálnak.
Hogyne.
Szerintem a transz férfiakat nehezebb is felismerni.
AMERIKAI HORROR STORY (2017)
Az emberek azt hiszik, nem ismernek transz férfit,
vagy hogy ők nem igazán léteznek, mert nem olyan szembetűnőek.
A tesztoszteront nem dughatod csak úgy be a fiókba. Érted, mire célzok?
Nos, igazából megteheted, hacsak nem járt le a szavatossága.
A transz nőket a transz férfiaknál
mérhetetlenül többet ábrázolják, festik le a médiában,
habár a valódi transz emberek száma
nagyjából egyenlően oszlik meg a nemek között,
csakúgy, mint a ciszeknél.
Mégis jóval több a transznő-portré.
És ez persze részben azért van, mert a nőket általában,
és ezen belül a transz nőket is könnyebben lehet árucikké tárgyiasítani.
New York utcáin ádázul zaklattak a nemi átmenetem idején,
úgyhogy felfegyverkeztem.
Harci dísz volt,
hogy a világba úgy léptem ki, hogy a legjobb formámat hozzam,
mert tudtam, hogy férfinak neveznének,
nem fogom magam biztonságban érezni az utcán, és ez így is volt.
Úgyhogy páncélt öltöttem, és annak egyik módja a smink volt.
Azt hiszem, ami egy nőnek páncél,
egy másik nő díszévé válhat
olyan értelemben, hogy ez a Kardashian-féle esztétikum
a hipernőiességgel, a telt ajkakkal, a nagy hajjal, hajbetétekkel
és a szilikonnal dúsított idomokkal bizonyos értelemben tükrözi
az esztétikum változását a meleg férfiak jóvoltából,
akik gyakran a hírességek stílusát gondozták.
Számukra mindez az utcai drag queenektől eredt,
akiket a klubokból ismertek,
és akik azt végső soron a szexmunkásoktól szedték fel,
akik a testüket szükségből hiperfeminizálták
a versenyképesség jegyében, a túlélésért vívott harcban.
Fordulj meg!
És persze ilyenkor a nőiesség régebbi verzióját utánozták,
amelyről a filmekből tudták, hogy szeretik a férfiak.
Egyfajta körforgás jött létre.
De sokan úgy tekintenek a nőiesség transz nők általi megjelenítésére,
hogy valahogy megerősíti
a nőkről alkotott legrosszabb patriarchális sztereotípiákat.
Szerintem rendkívül igazságtalan és történelemtagadó
ugyanazt a perspektívát vetíteni azokra, akik csak a túlélésért küzdenek.
CSAPÁS A MÚLTBÓL (1999)
Cuki kis öregember, ha fiút akarsz, lehetek fiú.
Ha lányt akarsz, lehetek az. Lehetek én, amit csak akarsz.
Igazán?
Voltam én „prostituált 1”, telefonos kurva, utcalány, minden.
Elég kínos, de én is szűz vagyok.
A barátaid szerint tetszhetünk egymásnak.
- Szűz vagy? - Ühüm.
Tudod, mit?
Szerintem te nem vagy szűz.
Szerintem prostituált vagy.
De ugyanakkor
egy ponton korlátozva éreztem magam.
Úgy voltam, hogy: „És most mi következik?
Jön valami személyesen nekem szóló?”
A GLAAD végignézett 134 televíziós epizódot,
melyekben megjelent transznemű vendégszereplő,
és azt találtuk, hogy a transznemű karakterek foglalkozása
leggyakrabban szexmunkás volt.
Mi, le akarsz szopni?
Micsoda?
Elővegyem az enyémet?
A szádba akarod venni?
Igaz, hogy a valóságban különösen sok transznemű nő kényszerül szexmunkára
a munkaerőpiaci megkülönböztetés miatt.
A munkanélküliségi arányuk az országos átlag háromszorosa,
a színes bőrűeknél a négyszerese.
Kontextuális és társadalmi okai vannak, hogy transz nők miért végeznek szexmunkát,
de a tévében sose magyarázzák meg, mert ugye ők így tesznek, és kész.
Mondtam neki: „Jó, ha kihúzza a seggemből, mert különben rászarok!”
Egy vagyont fizetek a lakásért egy környéken,
ami nappal trendi, este transzi.
- Transzi? - Transzszexuálisok.
Csajok pöccsel. Fent a cici, lent a tojás.
- Nem értem, mi a vonzó ebben. - Teljes körű szolgáltatás!
Játszottam párszor szexmunkást.
Maga éjszakai pillangó? Kurtizán?
Tessék? Én egy istennő és egy kibaszott modell vagyok.
Akar randizni velem, vagy nem?
Hogyne.
Nem mintha bármi baj lenne a szexmunkával, de nem csak ennyiből állunk.
Jó estét!
Dolgoztam szexmunkásként, így hozzá tudok szólni.
De ha mások csak egyvalaminek látnak minket…
De aranyos maga!
…bármiféle, attól különböző élet nélkül,
akkor soha nem láthatnak meg egész emberként.
A holtan érkezett Mark Halsey, szúrt sebekkel.
Mark, tehát travi prosti.
Nem, csak ad magára.
Csak azt mondom, tudom, hogy tr…
Sajnos Hollywood sok-sok évet töltött,
főleg a krimikben és a kórházas sorozatokban
a transznemű áldozat kliséjének öregbítésével,
amely általában pár kaptafa valamelyikére épül.
Egy: valakit megöltek, mert transznemű.
Vagy: a kórházi drámás verzióban
elszabadult hormonos panaszokkal jön az ügyeletre.
VÉSZHELYZET (2005)
Vagy: a transznemű rákban haldoklik, eredeti neméhez kötődően.
- Úgy gondoljuk, hererákos. - Tessék?
Sok kórházas műsorban, sokszor haltam meg. Folyton kinyírtak.
- Nem mellrák? - Sajnálom.
Igazán…
Lényegében a hormonok, amiket szedtem, okozták a rákomat?
Igen.
A transz emberek nem halnak meg az őket a nemi skatulyából kiszabadító,
életmentő alternatívájuk jóvoltából.
Azt mondja, ha nővé válok, meghalhatok?
Nem ettől hullunk.
Prosztatarákja van.
Ugyanakkor szerződtem a Vészhelyzet: Los Angeles
és a Chicago Med forgatására.
Genny. Ó, istenem, ez mind genny!
- Várjon, ezt hogy érti? - Fertőzés.
Elég durva volt.
Olyan gyorsan szerződtünk,
hogy fel se tűnt, mennyire hasonlóak a sztorik.
Mindkét beteg rákos lett.
Szinte szó szerint ugyanaz volt a cselekmény.
Csaknem egész életemben hadban álltam a nememmel.
Erre az egy darab, amit nem vágtam ki,
az öl meg.
Rég felhagytam a kamera előtti halálaim számlálásával.
NEW YORK-I HELYSZÍNELŐK (2007)
Az első nagy szerepem a Helyszínelők-ben volt.
Táncos szerep volt.
Láttak egy meghallgatáson,
azt gondolták: „Talán használhatnánk Candist
egy… Mit is mondtál? Transz szereplőként?
Oké.”
Most!
Nehezebb nő, mint ahogy kinéz.
Tolnak ki a mosdóból, és ezt mondják: „Milyen nagy keze van!
Nézd ezeket a hatalmas lábakat!”
Mellműtéte volt.
És ott fekszem holtan, a szemeimet forgatva.
Nem hiszem el, hogy még mindig ez megy.
Az áldozatunk férfi.
Fel akartam ülni az asztalon, hogy „Emberek, ez faszság!
Bunkó baromság. Ne már!” Érti, mit mondok?
De gondoltam: „Engedd el!”
Gyűlölet-bűncselekmény lehetett?
Transznemű revütáncosnő nyilvános vécébe fojtva.
Neked szeretetnek hangzik?
Ahogy végül meghalt, az nagyon erőszakos és ijesztő volt.
És ez volt a sztori, amelyet valamiért
az írók megírtak, a producerek meg akartak alkotni,
a rendezők meg akartak rendezni,
mert az emberek állandóan ezt a sztorit látják a médiában.
Felhívott Ryan Murphy.
Azt mondta: „Van egy sztoriötletem. Részt venne benne?”
Mire én: „Kés/alatt, istenem, hát persze!”
Elolvastam a forgatókönyvet, és: „Fú, sajátos sztori.”
Kicsit borsódzott tőle a hátam.
Nemváltó műtétet kérek tőled.
Férfi akarok lenni.
Fura volt számomra a kamera előtt visszaváltani fiúba,
parókában, ahogy igyekeztem lekötni a mellemet.
Kicsit nehéz ezekkel a tejcsárdákkal.
És ha ez a tapasztalat bármire is megtanított…
az az, hogy nem a pénisz teszi a férfit.
Hanem ez itt.
Jézus!
Annak a sorozatnak a transznemű vonatkozású cselekményszálai
jól példázzák a transz emberek problémás ábrázolását.
Nem hiszem, hogy anyám helyeselné, hogy terápia alatt iszom. Ugye?
Ez nem terápia.
És nincs itt az anyád.
Mi vagy te, pedofil?
Riasztókat szereltettem a házra a szörnyek ellen,
mire megdöbbenésemre az igazi szörny az orrom előtt volt mindvégig!
Az első évadja végéig nem tudtuk meg, hogy Ava transz,
úgyhogy azt hittem: „A nő buggyant.”
Aztán rájöttünk, és ez volt a nagy felfedezés.
Harapj meg!
Milyen erősen?
Te kezdted.
Be is fejezed.
Ne! Azt ne!
Le akarsz győzetni?
Az ilyen jelenet mélyen problematikus,
mert azt üzeni a férfiaknak,
ha elég kitartó vagy, a nő beadja a derekát.
Szóval… őt…
szerintem megerőszakolták.
Csak nagyon sok…
Nagyon nehéz.
Nagyon nehéz volt nézni.
A férfi abbahagyja, majd kiszalad.
Erre a lány azt kérdezi, hogy nem eléggé nő-e.
És jön a következő snitt, a pasi belép egy terembe, és:
Ava férfi.
A hüvelye mélysége volt a téma.
A pasi sebész, és…
Oké. Szóval muszáj…
Már az, hogy transzneműként erről beszélek, már a…
Annyira erőszakos. Úgy érzem, annyira…
Annyira nehéz beszélni róla!
Nem megy. Elborzadok, sírhatnékom van.
Sírhatnékom van, ahogy erről a narratíváról beszélek, mert…
egyszerűen csak szörnyű, csak…
Ez történik velünk.
Ez történik, mikor nézzük, és azt hiszem…
nem tudom, volt-e bárki, aki a cselekmény összeállításánál
gondolt a film transznemű nézőire.
Nem tudom.
A FIÚK NEM SÍRNAK (1999)
Te meg ki vagy?
Tizenegy voltam, amikor kijött A fiúk nem sírnak, így akkor nem láttam,
de áthatotta a kor szellemét.
Hilary Swank, A fiúk nem sírnak.
Emlékszem Hilary Swank Oscarjára.
Hosszú utat tettünk meg.
Emlékszem, bejátszottak egy klipet.
Egy furcsasággal születtem, mintha születési hiba lenne.
Azaz nem olyan ritka, de az orvosok próbálják helyrehozni.
Nekem is vannak furcsa dolgaim.
Ez azelőtt volt, hogy tudtam a transz férfiakról,
és nemrég újra megnéztem,
és nagyon azonosultam Brandonnal.
Tudja, a lökhárítón utazni.
Ugye? Sört inni, lányoknak ajtót nyitni…
Ő átélheti.
Semmi sem lehet rossz, ha együtt vagyunk.
A barátnőm eljött volna velem.
De egyedül kellett látnom.
„Biztos? Fájhat.”
De egyedül akartam megnézni.
A torontói Carlton mozijában láttam a Yonge Street közelében,
bementem és megnéztem azt a filmet, és engem…
teljesen kiütött.
Egy mély, belső hangot ütött meg bennem.
Sok időbe telt, míg megnéztem, de akkor aztán…
megrémisztett.
Jó. Bocsáss meg! Bocs, hogy ezt el kell szenvedned.
- Várj! - Vedd le az övét!
Majd én! Tom, oltsd le a lámpát! Majd én!
Nehéz volt nézni. Nagyon nehéz volt nézni.
Úgy értem, van egy megerőszakolási jelenet, irtó brutális,
de a megerőszakolás előtt közvetlenül van egy pillanat, amely szó szerint…
a fő rémálmom.
Tartalak, míg meg nem nézed.
Nézd!
Hagyd békén!
Mintha csak… Ezt sok volt feldolgozni olyasvalakinek, aki, tudja…
hasonlókon megy keresztül. Hát ezt sose akarnám.
Megtörténhet. És nem akarom. Soha.
Miután azt a filmet láttam,
úgy voltam, hogy: „Uramisten, meghalok!”
Hol a picsában van?
Az emberek azzal védik, hogy igaz történeten alapul.
De miért pont ezt a történetet mesélik el újra meg újra?
John, semmi köze nem volt hozzá.
A film nem mozgat meg annyira, mert a dokumentumfilmet láttam először.
És az borzalmas volt.
Rokon talált az áldozatokra pénteken
egy Humboldt környéki tanyán.
Az áldozatok Teena Brandon Lincolnból, Phillip DeVine az iowai Fairfieldből
és Lisa Lambert Humboldtból.
És kitörölték Phillip DeVine-t
A fiúk nem sírnak-ból.
Képzeljük el a rettegést, melyet a másik szobában ülve érzett,
két ember halálát hallgatva, szinte biztosan tudva, hogy ő következik.
Volt ott egy fekete férfi, akit megöltek,
aki a cimborája volt, aki a barátja, szövetségese volt,
és azt a pasit teljesen kitörölték a filmből,
és ez nekem megváltoztatta a filmet.
Tudja? Úgyhogy…
Mert a feketéket törlik ki.
Tehát a queer transzneműek és a feketék nem férhetnek meg egymással.
Mit mond ez az én fekete queer transz pofámról?
Megint csak csökken az ábrázolás.
Azt mondják, nem létezhetek fekete, queer és transz mivoltomban.
Nem hozhatom mindezt egyszerre.
Az 1969-es felkelésről szóló Stonewall című film is
kifehéríti a történelmünket.
Rajta!
Meleg erő!
A Stonewall az utcalányok és utcai királynők bárja volt.
Nem olyan volt, mint a tisztességes népek bárja,
ahová fehér meleg szalonficsúrok jártak.
A Stonewall nem ez volt, történelmi ismereteim szerint.
A közönségének nem volt vesztenivalója,
belefáradtak a rendőrség zaklatásába.
NEW YORK-I MELEG BÜSZKESÉG-FELVONULÁS 1973
A 70-es évek elején
a melegjogi mozgalom nem akart szóba állni a transzneműekkel.
Csendesedjetek!
Sylvia, Marsha, utcai királynők, femme-ek
indították el a melegjogi mozgalmat.
Nem bírom tovább ezt a szart!
Megvertek!
Betörték az orrom!
Börtönbe zártak!
Elvesztettem az állásomat!
Elvesztettem a lakásomat a meleg felszabadulásért,
és így bántok velem?
Mi a fasz bajotok van?
Gondoljatok bele!
Amerika narratívája az asszimiláció, és a transzneműek nagyban megnehezítik
a queer közösség egyes tagjainak a beolvadást.
És mi történik?
A queer közösség e része úgy van vele: „Nem léteztek.”
Tudja, szerintem néha
azok, akik magukhoz legközelebbinek éreznek valamit, ami megijeszti őket,
azok a legrosszabbak.
Az általam ismert leginkább transzfób reakciók közül némelyek
meleg férfiaktól származnak.
CHRISTINE „KÖZLEGÉNY” HAZATÉR
Egy 26 éves volt katona hazatér Dániából, ahol az orvosok nővé alakították.
Christine Jorgensen kapott egy levelet
egy magát melegnek mondó személytől,
benne egy borotvapengével, és a levélben az állt:
„Miért nem fejezed be, amit az orvos elkezdett?”
Érti?
AZ EXKATONA SZŐKE SZÉPSÉG LESZ EGY BRONXI FIÚ MŰTÉTI ÁTALAKULÁSA
A transz történelem megváltozott 1952-ben,
amikor Christine Jorgensen globális médiahírességgé vált.
Köszönöm szépen!
Nem ő volt az első transz ember,
az első, aki műtéten esett át vagy hormont szedett,
de ő volt az első, aki világhírűvé vált miatta.
Ő volt a transzneműség arca egy generáció számára.
Christine Jorgensen kulcsember.
Meghatározta a transz identitásról folytatott beszélgetés módját.
Hogy magyarázza a New West magazin karácsonyi cikkét?
A transzszexuálisokról volt szó, borzalmas történetekkel nőkről, akik…
…fantompéniszt éreztek újra,
pszichológiai problémákkal küzdöttek, nehezen vizeltek,
szexuális, pszichológiai problémáik voltak a műtét miatt,
amin megfelelő tanácsadás nélkül mentek át.
Nos, íme a válasz. A tanácsadás szót használta.
Vannak nemi identitási klinikáink, van is rájuk kereslet.
Mindig a műtétet említik.
A műtét antiklimaktikus.
- Minden más után történik. - Azoknál, akik megélik.
De akik nem, azoknak ez a szó átütő az újságokban.
- Műtét, vágás, eltávolítás. Oké? - Igen, így van.
A műtétre fókuszálás
volt a transzneműekről zajló kommunikáció nyelve hatvan évig.
Mi folyik itt, és mi folyik…
A pénisz bőréből képezik ki a hüvelynek látszó részt.
- Igaz? - Igaz.
Mit érzett a testével kapcsolatban?
Nem az enyém volt.
Úgy működik, mint egy pénisz?
Igen.
„Mikor bújt elő? Hogy hívták?
Hogy nézett ki? És a család?
Kivel szexel?”
Hogy lyukadtunk ki ide?
Fordulj! Perdülj! Masírozz! Oké. Tessék, nézzék!
Határozottan férfi.
Kommentálsz, kérdezel. Jogunk van visszakérdezni!
Mit fizetett érte? Tudni akarom, mit ér az enyém!
Olyan, mint a cirkusz.
„Igazából férfi a nő.”
„Férfiak, akik nők voltak.”
Ön férfi? Nő? Semleges nemű? Micsoda ön?
Tessék csak, szurkálják! Fejenként öt dollár!
Ilyen érzés volt ezt nézni.
Olyan volt, mint egy autóbaleset…
Nem tudtam nem nézni.
LENYŰGÖZŐ HÖLGYEK, AKIK TALÁN FÉRFIAK
És tudja, volt bennem valami,
ami azonosult ezekkel a nőkkel,
de közben olyan pikáns volt.
Mi lenne egy férfi reakciója például?
- Mi az ön reakciója? - Az én reakcióm, most?
Nagyon vonzónak találom önöket.
De nem áll készen fejest ugrani az ágyba.
Nem, nem azt mondom…
Hát persze, hogy itt nem.
Volt Gary Collins műsorának egy epizódja
gyönyörű transz nőkkel, akik akkoriban revütáncosok voltak.
Igyekszik kesztyűs kézzel bánni velük az interjú során,
de azt írja körül, hogy: „Láttam önökről ezeket a képeket,
és sehol nem látszik a férfi nemi szervek nyoma.”
Lehet, hogy ez nem úriemberhez illő, de…
Mi történik? Mi lesz vele?
És erről eszembe jut Caroline Cossey Arsenio Hall műsorában.
Arsenio Hall hasonlóképpen faggatta.
De sztriptíztáncosnőként hogy rejtette el, hogy pénisze van?
Nos, betűrtem, és…
a rózsámba gyömöszöltem.
Igen kis pénisz volt?
Mert az enyémet nehéz lenne betűrni.
Ez olyan…
Uramatyám!
Ezt igazán… Ezt igazán nehéz ma nézni.
Képes az orgazmusra?
Szerintem, ahogy a legtöbb nő mondja, a pasitól függ.
Ja, jó, oké.
Nagyon stílusos volt.
Humoros és szellemes.
Azt kívántam, hogy olyan lehetnék, mint ő.
Szeretném tudni, azért fotóztatja-e magát és azért nyilvánul-e meg,
hogy bebizonyítsa magának, hogy nő.
Nem kell bizonyítanom se másnak, se magamnak. Nő vagyok.
Ügyes kislány!
Így utólag rossz nézni, hogy így kihasználták őket.
De be kell vallanom, menő volt transz embereket látni a tévében.
A heteró férfiakkal való randizással és ezzel az élettel az van,
hogy jobban félnek attól, hogy a barátaik mit mondanak és érzékelnek.
Sokan közülük
a közösségünk ikonjai.
Van nemi identitás:
„Mi vagyok? Férfi vagy nő vagyok?”
És van a szexuális irányultság: „Ki kell? Férfi, nő?” Két különböző dolog.
Kicsit üzlet is volt. Pénzt kerestek vele, és…
közben meséltek az életükről.
És eljutott hozzánk.
A becslések szerint körülbelül minden 40 000 gyermekből egy esik
a transzszexualitás kategóriájába.
Rengetegen mozognak a határmezsgyén, és így…
Szeretné, ha így beszélnének önről? Én nem.
Nem, de fontos, hogy valaki, aki otthon ül,
meghallja, hogy vannak mások, sokan mások is, és nincs ezzel semmi baj.
Nem élünk mind New Yorkban, Friscóban.
De az ékesszóló Leslie vagy David hallatán
reménnyel és erővel töltődnek fel.
Egész életünkben azt halljuk… magunkat
mások prizmájának tört fényén keresztül látjuk.
Folyamatosan halljuk, ahogy elemeznek, leírják, hogy mit érzünk, mit gondolunk.
Mi lenne, ha egyszer már azt tárgyalnánk, hogy Jesse Helmsnek terápia kell? Értik?
Mi a csoda megy át a Ku Klux Klan tagjainak az agyán?
Ha a helyzetünkről akarunk beszélni,
mert, ugye, a névtelen elnyomás ellen nem küzdhetünk,
nem szervezkedhetünk,
a mi hangunkat akarjuk, hogy meghallják.
Ezt tette a polgárjogi mozgalom, ezt tette a női mozgalom.
És egy kicsit ma a Joan Rivers Show is megtette.
Ha látjuk, hogy transzneműeket szeretnek, becsülnek a filmekben, a tévében,
könnyebben közbelépünk, mikor egy transzneműt zaklatnak az utcán,
jobban ügyelünk, hogy a transzneműek
emberségüket megerősítő támogatást kapjanak.
NYOMTALANUL (2005)
Férfi vagy?
- Semmi baj. - Dehogy semmi!
Nem akartam, hogy így tudd meg.
De ha csak az erőszakot hangsúlyozzák, nagyobb veszélybe kerülünk.
- Mondj valamit! - Ne érj hozzám!
A transz-klipeket egymás után nézve
látjuk, a transz szereplő körüli emberek mily gyakran érzik,
hogy elárulták őket, hazudtak nekik.
Őszintén szólva utálom a feltárás reflektorfényét
abban az értelemben, hogy feltételezi, van valami feltárni való.
Meséltél a szüleidről, a húgodról, a hobbijaidról.
Három órán át beszélgettünk a verandán. Csak azt hagytad ki, hogy férfi voltál!
Sajnálom!
Ez megerősíti a feltételezést, hogy van egy rejtett titok,
és hogy kötelességem elmondani azt másoknak,
ez pedig azt feltételezi, hogy a másik embernek problémája lehet azzal,
amit fel kell tárni.
És az ő érzései fontosabbak, mint az enyémek.
Basszus.
Vagy a transznemű szereplőt úgy találják ki,
hogy elősegítse a fehér, heteró férfi személyiségfejlődését.
A Mielőtt meghaltam valós történetében…
MIELŐTT MEGHALTAM (2013)
…nem létezett Rayon karaktere.
Rayon vagyok.
Gratulálok.
Hagyj békén, menj vissza az ágyadba!
A Mielőtt meghaltam heteró karaktere összeszedi magát.
Be vagy tépve?
Semmi közöd hozzá!
És hőssé válik.
Az istenit, sorban halunk!
Maguk meg reszketnek, hogy maguk nélkül találunk más megoldást!
Rayon karaktere…
visszaesik a drogozásba,
megbetegszik
és meghal.
Jön a maga életerőtől duzzadó pimaszságával,
hogy felrázza a pasit, kirázza belőle az előítéleteket.
Aztán: „Oké, küldetés teljesítve. Útjára bocsátotta. Kinyírni!”
És az Oscar-díjat kapja…
Jared Leto, Mielőtt meghaltam!
Emlékszem, ahogy Jared Letót néztem a fehér szmokingjában, dús szakállal,
és e pillanatban egyértelmű volt előttem, hogy a világ férfiként látja,
annak ellenére, ahogy Rayont gyönyörűen és érzékenyen alakította.
És rájöttem, hogy ez része a keretideológiának.
Lili.
A közönség a transz nőkre
férfiakként gondol, akiknek jó a haja, a sminkje és a jelmeze.
És ezt mindig megerősíti,
mikor egy férfit, aki transz nőt játszott, filmen kívül látunk.
Bejöhetek?
Ö… Nincs állásom. Nincsenek barátaim. Nem tudok élni.
Másokkal kell élnem.
Szerintem a Kánikulai délután
a legjobb példa a transznemű szerepek problémás kiosztására,
főleg férfiakra.
A valós életben Elizabeth Eden rendkívül gyönyörű transz nő volt.
És amikor filmezni kezdtek,
elmentek egy transz színésznőhöz, Elizabeth Coffey Williamshez,
és azt mondták, a szerephez képest túlságosan hasonlít egy igazi nőhöz.
Ehelyett a szerepet Chris Sarandonra osztották,
ez volt az első filmszerepe, és Oscar-díjra jelölték érte.
Chris Sarandon,
Kánikulai délután.
Ez 40 éve így megy.
John Lithgow, Garp szerint a világ.
Cillian Murphy, Reggeli a Plútón.
Eddie Redmayne, A dán lány.
Az, hogy cisz férfiak játszanak transz nőket,
szerintem közvetlenül kapcsolódik a transz nők elleni erőszakhoz.
Szerintem a férfiak részben azért ölnek meg transz nőket,
mert félnek, hogy melegnek tarthatják őket a transz nővel való intim érintkezés után,
mert a barátaik, akiknek az ítéletétől félnek,
csak a médiából ismernek transz nőket
és a transz nőket általuk ismert férfiak játsszák.
Ez nincs, ha transz nőt transz nő alakít.
Laverne Cox ugyanolyan gyönyörű és elbűvölő az életben,
mint a képernyőn.
Csakúgy, mint Jazzmun, Trace Lysette, Alexandra Billings,
Angelica Ross, és így tovább.
Ha a képernyőn túl is nőknek látjuk őket,
ez kipukkasztja a hiedelmet, hogy álruhás férfiak.
Míg ha én alakítok transz karaktert…
Ijesztő lehet belegondolni, kik vagyunk, valójában mit is akarunk.
…a transz része igazi.
A DÁN LÁNY (2015)
Amikor például Eddie Redmayne alakít transz nőt, bár csodásan…
Elég szép vagyok?
Hát persze, hogy az vagy.
…előadásában a transzság a figyelemre méltó,
az, hogy saját nőies részeit képes
egy meggyőző transz-előadásban megtestesíteni.
Viszont ezzel az illetőt, jelen esetben egy igazi embert,
a transzság, a nőiesség eljátszására redukálja
a teljes személyiségének megjelenítése helyett, melynek a transzság egy oldala.
A nők filmes szereplését ünneplő évben
állok itt, hogy átadjam egy kategória díját,
melyben a nők hagyományosan nehezen vetik meg a lábukat:
legjobb férfi mellékszereplő.
Azt hiszem, nyugodtan mondhatom,
hogy ez az év áttörést jelentett ebben a kategóriában.
A SÍRÓ JÁTÉK (1992)
A síró játék kijöttével azt hajtogatták: „Ne áruld el A síró játék titkát!
A titok tiszta őrület!
Őrület! Te jó ég!”
Tudtad, nem?
Uramisten.
Jézus, rosszul vagyok.
Ne menj el, Jimmy!
Sajnálom! Azt hittem, tudod.
A hányás.
Szóval, egyszerűen… Tudja, felkavar…
mikor akár csak beszélek róla. Az undor.
Mert nagyon sokáig éreztem ezt magammal.
Visszataszítónak találnak majd? Vajon az emberek… tudja…
Az „undor” szó.
Tudja, az embereknek annyi szégyenen kell átrágniuk magukat,
míg a túloldalára evickélnek!
Aztán ilyen furcsa, alattomos módokon
üti fel a fejét később, és: „Már megint ez?”
Vérzem.
Tudja, én nem… Sok évbe telt, míg megértettem
a hiányosságait,
mert számomra akkor, tízéves fejjel
az, hogy láttam azt a gyönyörű nőt, akinek pénisze volt,
megváltoztatta, hogy mit láttam lehetségesnek.
Nem ismerem a rendező szándékát a filmmel.
Gyanítom, hogy empátiával akart egy transz nőt ábrázolni.
De ugyanúgy, ahogy a Psycho
hullámot vetett a köztudatban pszichopata transzvesztita sorozatgyilkosokról…
GYILKOSSÁGHOZ ÖLTÖZVE (1980)
…A síró játék is hullámot vetett:
férfiak hányással reagálnak, amikor transznemű nőt látnak.
MÁSNAPOSOK 2 (2011)
Hollywood azt tanítja, hogy egy transznemű test láttán hányjunk.
ACE VENTURA: ÁLLATI NYOMOZÓ (1994)
A pisztolya nyomja a csípőmet.
Gyerekként imádtam az Ace Venturá-t.
Aztán megnéztem az egyetemen, az átmenetem időszakában.
Nyomott hangulatban voltam,
és akartam valamit, ami feldob és boldoggá tesz.
És mikor a végére érünk…
Jézus isten!
Einhorn férfi!
…van egy hosszú jelenet, amelyben…
okád, hánytatja magát,
sikálja a fogát, kaparja a nyelvét, szájvízzel gargalizál.
Minden erejével igyekszik lepucolni a testéről a tényt:
romantikus szál köti egy transzneműhöz.
Vagy férfihoz. Homofób szemmel is nézhetjük.
Homofób és transzfóbiás.
És aztán a Scooby-Doo pillanatában…
lehúzza a nő szoknyáját, megfordítja,
és leleplezi a betűrt nemi szerveit.
Az emberek fizikailag rosszul lesznek a transzneműek létezésétől:
így végződött a kedvenc gyerekkori filmem.
Érdekes kérdés, egyfajta gondolatkísérlet visszatérni rá, elgondolni,
mit éreznék ma előbújt transzneműként,
ha soha nem láttam volna magamat a médiában megjelenítve.
Egyfelől talán nem tettem volna magamévá az érzést, hogy szörnyeteg vagyok,
hogy félek a kitárulkozástól,
hogy undorítónak látom magam, merő poénnak, viccnek.
Talán randizhatnék egy férfival hányó férfiak képe nélkül a fejemben.
Az érem másik oldala: tudnám-e, hogy transz vagyok,
ha sose lettem volna kitéve a nemi variancia ábrázolásának?
Az egyik dolog, amivel transzneműként küzdöttem, az volt:
„Ki fog szeretni? Kinek fog ez tetszeni?”
Pihenj, Neo!
Közelegnek a válaszok.
Előbújt transznemű mivoltom
arra készteti az embereket, hogy visszatekintsenek a műveimre
és transz-narratívát alkalmazzanak rá,
mert a Mátrix-filmeket nem kifejezetten transz-narratívákként készítettem.
A leginkább szembetűnő dolgok egyike az a felszín alatt forrongó düh,
amelyet afelett éreztem, hogy nem lehetek az, aki vagyok.
Nagyon nehéz volt magamat a médiában és a filmekben fellelni.
Volt valami Tapsi Hapsiban, ami a transznemű képzeletemben aktiválta
az átalakulás gondolatát.
Nyufikra vadáfom
A 60-as években nőttem fel,
és rengeteg tévét néztem, rengeteg filmet néztem,
és az egyetlen…
az egyetlen pozitív ábrázolás bármiféle transzfemininitásról
Tapsi Hapsi volt.
Amikor Tapsi Hapsi adta a „csajt”,
Tapsi Hapsi kívánatos volt és hatalmat sugárzott.
Ó, Brünhilde, Vemek vagy te
Igen, tudom
Mit tehetek ?
Tapsi Hapsi egy kitalált figura,
aki az alkotója és a köztem levő térben létezik,
és ezért kicsit hozzáférhetőbb volt számomra és zsenge elmém számára.
Arra az epizódra mindig egy bizonyos mértékű
derűvel gondolok vissza a transzformatív oldalai miatt.
És mert Tapsi nagyon cuki volt.
Azt nagyon bírtam.
Viszonozd szerelmem
Tiéd az én szívem
Az eredendő „transzpánik” védelem…
Kinyírom azt a nyufit!
…rajzfilm alakban.
Keljetek, viharok!
A Bolondos Dallamok bírósága.
Mit vártál egy operától? Hepiendet?
VIDÁM MELÓDIÁK „EZ MINDEN, EMBEREK!”
RÓZSASZÍN ÉLETEM (1997)
A Rózsaszín életem láttán éreztem úgy, saját történetem bontakozik ki a vásznon,
mert én voltam az a kisfiú, aki lány akart lenni.
Senki nem értette. Nem tudták, mit kezdjenek velem.
A New York-i Syracuse-ban nőttem fel, kulturális elszigeteltségben.
Volt egy könyvtár és egy videotéka,
és azok jelentették nekem a nagyvilágra nyíló ablakokat.
Lehalkítanád azt a zenebonát?
Vasalni próbálok itt!
Hatéves lehettem, mikor kikölcsönöztem a Hajlakk-ot.
Oké, kisasszonyok, elegem van ebből a fülsértő zenéből.
És éreztem, Edna Turnblad…
Valami más volt benne.
Divine a Hajlakk-ban ciszneműt alakít,
és az ilyen áthallások szerintem jelentőségteljesek egy fiatalnak.
Például ha Holly Woodlawnt, Candy Darlingot és Jackie Curtist vesszük
Paul Morrissey filmjeiből,
sose játszottak transz karaktereket.
A színész neme nem játszott szerepet.
Fiatal vagyok.
Élni akarok.
Fiatalkoromban, mikor queerként kezdtem magam azonosítani,
rendkívüli módon lenyűgöztek az idősebb queer emberek.
Flawless Sabrina volt az első ismerőseim egyike,
mikor 18 évesen New York Citybe költöztem.
Idősebb királynő volt,
és…
lenyűgözött ő is és a történelem is, amelyet felnyitott előttem.
Kérdezek egy királynőt: „Mi a neve?”
A királynő azt feleli: „Monique.”
Mire én: „Ez csodálatos, drágám, de mi volt a neve azelőtt?”
A királynő egyenesen a szemembe néz, és azt mondja: „Nem volt azelőtt.”
A királynő című film jelentette
az általa 1959-ben elindított
dragbálok csúcspontját.
De akkoriban nőimitálásnak hívták.
Törvénybe ütközött.
Sokszor letartóztatták.
Az 50-es és 60-as években
az emberek művészmozikba mehettek valódi transznemű embereket látni,
de csak 1990-ben vett észre a nagyközönség egy filmet a színes bőrű transz nőkről.
És ez a film a Paris is Burning volt.
PARIS IS BURNING (1990)
A Hetes Csatornán láthatják, az All My Children, Jeopardy,
Another World, Dallas és a többi műsor között.
Kötelező a retikül.
Kell a kezükbe. Nincsenek biztonságban éjszaka.
A Paris is Burning-et 11 éves koromban láttam, de nem igazán értettem…
hogy mit nézek. Csak a gyönyörű embereket láttam.
A szavakat nem hallottam. Csak a boldogságot és az örömöt láttam.
Amikor teljesen, valójában megértettem,
azt éreztem, hogy: „Uramisten…
Megtaláltam a nővéreimet, de ez egy igazi harc.”
Tudja, 14 évesen szöktem meg otthonról,
és mindenfélét tanultam, jót is, rosszat is,
és a meleg világban való túlélést.
Nem könnyű.
Olyan sok ikonikus pillanat van benne, amelyek lehetővé tették, hogy magamat
munkásosztálybeli New York-i transz nőként lássam.
És szabad vagyok, mint ez a parti szél!
Emlékszem, a Paris is Burning láttán ilyen családi kapcsolatra vágytam.
Ó, istenem!
Még most is szívmelengető érzés.
Én 1995-ben fedeztem fel a bálok színterét 14 éves fejjel.
Iskolába járni.
Iskolába.
A bálterem pozitív megerősítést adó hely volt,
ahol elismertek és szerettek.
Iskolába.
Van, aki azt hiszi, hogy akkoriban nem voltak transz férfiak a bálokon.
De igen, voltak.
A baj az, hogy a transzmaszkulin közösségnek nem volt nyelve.
Kaphatnék pár embert?
A Paris is Burning kockáin
imádtam Octavia St. Laurent-t.
Valaki akarok lenni. Úgy értem, valaki vagyok.
Csak... gazdag valaki akarok lenni.
Magamat láttam benne, tudja,
és megértem, miért fontos kifejezetten a színes bőrű transz nőknek,
hogy érvényesüljenek ebben a heteronormatív, fehér, cisz világban.
A LaBeija-ház tagja voltam.
Pepper LaBeija. Nyomj neki egy kis sétáló zenét!
A család tagja voltam,
de akkor nem hittem, hogy teljesen csatlakozhatnék hozzájuk.
Ja, túl lefoglalt, hogy „valódi” legyek.
Érezzék át mindkettőt, és döntsék el, melyik valódibb!
Le kellett válnom. Döntenem kellett.
Igen.
PARIS IS BURNING KIVÁLÓ!
LEGJOBB DOKUMENTUMFILM SUNDANCE 1991
A film port kavart fel, de azok a fiatalok nem kaptak elismerést.
Úgy éreztem, kihasznált mindannyiunkat.
Mindannyiunkat, tudja?
Semmi hasznom nem vált belőle.
Hogy magyarázza, hogy másoknak a Paris is Burning jónak tűnik?
Mert kívülről lesnek be
és a Paris is Burning a mottójuk, vagy mi.
Mit jelent az, ha valaki belép egy kultúrába, amelynek nem része,
és elmeséli a történeteiket?
És hogy teremtünk kritikai kapcsolatot, hogy tanulhassunk?
Jön egy film, a Paris is Burning,
majd hirtelen Madonna „Vogue”-ja, és azt hiszik, Madonna találta fel.
A popkultúra újra és újra kisajátítja a báltermet,
és szerintem fontos emlékezni, hogy ki tartozik abba a világba,
megadni nekik, ami jár.
Kritizálom a Paris is Burning-et, de nagyon örülök, hogy létezik.
Imádom ezt a filmet.
Ha kilősz egy nyilat és az magasra száll,
hurrá neked.
A bálok világában megtanultam,
hogy legyek grandiózus, és mindent beleadtam.
De most már „lopakodóként” élek.
Gyere ide!
Tudja, milyen érzés besétálni egy forgatás díszletei közé úgy,
hogy az ember közben retteg?
Kétségbeesetten igyekszik a jelenetre koncentrálni.
KÖRBEBÁSTYÁZVA (2003)
Félelemmel ébred. Félelemmel fekszik.
Morfondírozik, vajon lerántja-e valaki a leplet
aznap, másnap. Mikor történik meg?
Szóval rettegésben él.
Olyan sok van kívül.
Meglátjuk, mennyi van belül.
Szóval tettem, amit tennem kellett. Ezt hívják túlélésnek.
Megvagyok.
PÁRDUCLÁNYOK (2003)
Túlélem én.
Soha nem hittem, hogy én vagyok az egyetlen.
És nagy a kísértés kibökni:
„Jók vagyunk, csajszi!”
De nem, csak hagytam.
Bárcsak megtehettem volna! Milyen jó lett volna!
ÉNEKESNŐ, SZÍNÉSZNŐ
Elképesztő erőt ad, hogy tudom,
hogy évtizedekkel előttem átváltozott transz embereknek is lehetett karrierje.
Ajita Wilson a 70-es évek közepén változott át.
Nem lennél féltékeny, ha mással lennék?
A munkával jár.
Ha a munka gyémánttal jár, minden szebb.
És ott volt Tracey Africa, egy csodás modell a 70-es években,
aki a Clairol hajfesték dobozán szerepelt és az Essence magazin modellje volt.
Fontos tudnom, hogy a fekete transz nők az ősidőktől fogva ott voltak.
És még hány Ajita Wilson és Tracey Africa volt,
akik csinálták, de akikről nem tudunk, mert a lopakodás volt a túlélés módja.
Csak 2007-ben láttuk, hogy egy nyíltan transz nőt
ünnepelnek, mert nem kendőzi el.
Candis Cayne történelmet ír: Édes, drága titkaink-at.
ÉDES, DRÁGA TITKAINK
Az Édes, drága titkaink első epizódja alkalmából
nagy bulit tartottam a barátaimmal,
és fel voltam dobva, hogy az ABC-n leszek.
Úgy tízen lehettünk, és ücsörögtünk, borozgattunk.
ÉDES, DRÁGA TITKAINK (2007)
Megjelentem a képernyőn, ujjongtunk, és akkor megszólalok a jelenetben:
Hiányoztál.
Két oktávval mélyebbre tették.
- Nem hívtál! - Nem jó, hogy itt vagy.
És a hangos buli egyszerre csak…
Iszonyú ijesztő volt az egész.
A buli után elmegyek.
De még hogy!
Egy sorral tették, hogy a néző megértse,
hogy Carmelita transz nő.
Hála az égnek, hogy megvolt az összhang Billy Baldwinnal.
Azt mondta, hogy ez lesz a sorozat csúcsa.
A lényeg az,
hogy ne csak a transz gyerekekben tudatosítsuk,
hogy semmi bajuk, de a szüleikben is.
Hogy vannak emberi lények, akik ilyenek.
Abban a pillanatban elhittem, hogy én is lehetek nyíltan transznemű
és…
színészkedhetek.
Mindent jelentett.
Pár évvel később
Chaz Bonót jelölték a 2011-es Így lettem Chaz-ért.
Ezt nem azért csinálom, hogy egy filmben szerepeljek,
hanem mert segíteni akarok.
Arcot akarok kölcsönözni valaminek, amit az emberek nem értenek.
Egészen 2009-ig nem változtam át.
Úgyhogy átmentem
egy nagyon hosszú, nagyon sötét időszakon,
mialatt tudtam, hogy transz vagyok,
de úgy éreztem, hogy semmit nem tehetek.
Meg akartam rendezni a halálomat.
- Ó, Chaz! - Jaj!
Chaz! Miért, drágám?
Hogy ez lehessek, bárki tudta nélkül.
Az volt a jó, hogy teljesen egyértelművé vált előttem.
TÁNC A SZTÁROKKAL (2011)
Úgy éreztem, a transz közösségért táncolok.
Őszintén szólva ebből az indíttatásból maradtam a versenyben,
mert tudtam, hogy a Dancing with the Stars
nagyobb közönséggel szolgál nekem,
mint amely valaha is érintkezett transzneműekkel.
Szóval ez tartotta bennem a szuflát,
és nehéz volt, mert olyasvalamit kellett csinálnom, amiben nem voltam jó.
Tudja, Chaz nem is olyan régen bújt elő,
és ezt a kulturális váltást nekünk tudom be,
a munkának, amit itt mi mind végzünk.
Nagyon büszke vagyok magunkra. Nagy utat tettünk meg.
GLAAD MÉDIADÍJ-GÁLA (2012)
Egy GLAAD-rendezvényen mondta a menedzserem:
„Lesz egy webes sorozat a Netflixen egy női börtönről.
Van neked egy szerep.”
Ez 2012-ben volt, és még nem volt divat a sorozat-streamelés.
Gondoltam: „Csinálok egy webes sorozatot a Netflixen.”
Nem gondoltam, hogy bárki megnézi.
Hallottam, hogy van egy új műsor a Netflixen.
Tudtam, hogy a Spangli alkotói csinálták, gondoltam: „Ez marha jó lesz!”
És amikor először megnéztem, ott volt Laverne.
- Elnézést! - Milyen szép haj!
Ha kilátszanak a gyökereid, gyere hozzám.
Rendbe teszlek.
Azt a karaktert látni, immáron évek óta…
A bonyolultságát, az előtörténetét, a hatalmat, amit neki adnak.
A fekete közösségben a fodrász a társadalom csúcsa, oké?
És hogy egy fekete transz nő csinálja, az elképesztő volt nekem.
Komolyan hölgyúrnak hívsz, miközben a kezemben fogom a hajadat?
Ugyanakkor mégis csak börtönben ül,
problémát jelent a társadalomnak, veszélyes a társadalomra.
Nem változtatja meg az emberek életét azáltal, hogy a rabok frizuráját ápolja.
Szóval ne már! De azért...
olyan állati okos nő!
Nagy rajongója vagyok, és bírom, ahogy magasabb szintre emeli.
Számomra azt jelentette ez, hogy egy transz nő győzött,
miközben transz volt.
Ehhez csak egy viszonyítási pontom volt:
Candis Cayne és az Édes, drága titkaink.
És még talán Alexandra Billings alkalmi vendégszereplései.
Ha Krisztus szeret, miért hagyott el a barátom a műtét után?
Vagy Jazzmun.
Én felszolgálok, te magyarázol, és ne finomkodj vele!
Vagy Lady Chablis.
Oké, bébi, igen, ribanc vagyok, és büszke vagyok rá, szivi!
De nem ilyen nagyságrendben.
Egy Emmy-jelölt színésznő, emberjogi aktivista és megtestesült ikon:
Laverne Cox!
Uramisten!
VÁLTOZÁST HOZUNK (2014)
Hatalmas áldás,
hogy az általam alakított karakter iránt ekkora empátiával viseltetnek,
amit átruháznak az őt alakító színésznőre.
És azt mondanám, hogy ez ritkább, ha cisz emberek alakítanak minket.
Laverne Cox játéka megpörgetett a tengelyem körül.
Aztán láttam egy másik filmet.
Mondom: „Mi ez…? Mi folyik itt?
Megértük a napot? Győztünk, és nem tudtam róla?”
Most nagyon sürgős,
hogy történeteinket elmondva kapcsolódjunk.
Majd még többet láttam:
„Mi van itt? Hogy csinálják ezek a gyerkőcök?”
2013 augusztusában forgattuk
a Transparent pilot epizódját.
És azt hiszem, ez egy nagyon szokatlan forgatás
és folyamat volt.
Már csak amiatt is, hogy hány transz embert alkalmaztak
és hoztak be a Hollywoodi döntéshozó körökbe.
Nemcsak tanácsadók voltak, hanem gyártásvezetők is.
- Mi a fasznak hoztál ide? - Mi?
Azért hoztalak ide, mert jó mókának tűnt.
- Ez móka… Mókának tűnsz. - Mókának?
- Szexmunkás „mókának”, Josh? - Nem.
Jó. Ha már megemlíted, az egészet én fizettem.
Kapd be, Josh!
Átlátok rajtad, és nem vagyok a kibaszott kalandod!
Érző lény vagyok. Nem vagyok a kibaszott kalandod!
És az Emmyt kapja…
mondjuk, Jeffrey Tambor.
Trace, a Me Too-mozgalom tagjaként léptél azzal elénk,
hogy Jeffrey Tambor szexuálisan zaklatott a Transparent forgatásán.
Igazat mondtam, és micsoda áldás, hogy velem vagy,
és úgy szeretlek azért, hogy kitartottál mellettem.
Meglep, hogy tovább dolgozik?
Nem, mert transzneműek vagyunk.
Megszoktam, hogy nem akarnak hinni nekünk.
Ha úgy döntünk, hogy beleszólunk
egy adott közösség történetének elmondásába,
vagy segíteni akarunk nekik a történetük elmondásában,
fel kell ismernünk a kiváltságainkat,
és fel kell fognunk, hogy az ő életük más.
Kérem, üdvözöljék Carmen Carrerát!
A színfalak mögül hallgattam Carmen interjúját Katie-vel,
aki megkérdezte Carment…
És ugye most már mások az intim szervei?
Nem akarok erről beszélni, mert nagyon személyes dolog.
És… nem tudom.
Inkább a modellkedésről beszélnék,
hogy a W, vagy talán az olasz Vogue hasábjain leszek,
arról, ahogy szórakozom…
hogy megmutassam, az átmenet után is folytatódik az élet.
A színfalak mögött úgy voltam: „Oké, rajtam a sor.”
Azt hiszem, mind szeretnénk tudakozódni,
és Carmen egy kicsit visszahőkölt, mikor az átmenetről kérdeztem.
Kíváncsi vagyok, ugyanúgy érez-e, mint Carmen?
Igen. Büszke vagyok, hogy kimondtad.
A váltásra, műtétre fókuszálás tárgyiasítja a transzneműeket,
és a valódi, megélt tapasztalat szóba se kerül.
A transzneműek életének valósága,
hogy sokszor vagyunk erőszak célpontjai.
Másokhoz képest aránytalanul részesülünk diszkriminációban,
és ha az átmenetre fókuszálunk, nem beszélhetünk ilyesmikről.
Mivel meghurcoltathatnak a Twitteren,
sokan kerülik a témát
vagy reakcióssá, megkeseredetté, dühössé válnak.
Katie ellenkezőleg tett.
Tanítható pillanatot szeretnék itt, és nem csak magamnak.
De hogy magyarázzuk meg, mi a megfelelő beszélgetés,
milyen érzést keltünk,
ha nincs példa arra, amit nem lenne szabad csinálni?
A mostani lányokból szilajság sugárzik.
Mert tudjuk, nincs vesztenivalónk.
Már elvesztettem azt az állást meg azt az állást.
Csak nyerek azon, ha igazi, hiteles vagyok, és igazat mondok.
Hogy vagy?
- Itt vagy! - Ja. Cső!
- Hogy vagy? - Jól. Jó téged látni.
Ócsárolhatjuk Caitlyn Jenner nézeteit, a Kardashian-klán hatását Amerikára.
A film nem Caitlynről szól.
Jaj, ne!
Transz nők figyelemre méltó, briliáns csoportjáról szól,
akik beszélgetnek egymással.
A republikánus jelöltek közül ki támogatná a leginkább a transzneműeket?
Mindegyikük!
Ja. Nem… A republikánusok nem tesznek így:
„Utálom a transzneműeket, melegeket!” Ne gondold ezt!
Problémásnak tartom, mikor azt mondják,
hogy Caitlyn Jenner transznemű aktivista nyilatkozik.
Nem, Caitlyn Jenner egy konkrét személy, konkrét élményekkel
egy nagyon gazdag, fehér, kiváltságos rétegből.
Teljesen ellenzem a nézeteit.
De tény, hogy a műsora sok jót hozott.
Azért vagyok kiegyensúlyozott ember,
mert a szüleim a kezdetektől fogva teljes mértékben támogattak.
Emelem kalapom, hogy itt vagytok.
Volt egy jelenet, amelyben szülők beszéltek a gyerekeikről.
Ha transznemű gyereked van, egy egyszarvúval,
egy csodálatos emberrel élsz.
Ilyen bátor, ilyen menő, magához ilyen közelálló ember mellett lenni…
Az a helyzet, hogy Avery kétéves kora óta tökéletes.
- Az az igazság, hogy megtiszteltetés. - Igaz, amit mond.
Figyeltem ezt az apát,
és csak… fájt, mert…
anyámtól azt kellett lenyelnem, hogy: „Sose hívlak Jennek,
mert Jen meggyilkolta a fiamat.”
El kellett fogadom ahhoz, hogy én magam túléljem.
Hogy feldolgozzam azt, hogy nem láthattam a nagymamámat a halála előtt,
mert csak fiúnak öltözve volt szabad hazamennem.
Érti?
Meg azt, hogy az egyik legjobb barátom,
akinek ott álltam az esküvőjén, nem engedi, hogy lássam a gyerekeit.
Túl kell tennem magam ezeken a dolgokon. Együtt kell élnem velük.
Meg kell békélnem velük.
Meg kell értenem a nézőpontjukat, meg kell békélnem vele.
És mikor láttam, hogy az az apa
messzebbre megy el, mint amit lehetségesnek gondoltam,
fájt, elviselhetetlen volt,
mert hirtelen mindazok az emberek, akik nem bírtak elfogadni,
látva, hogy az elfogadáson is túl lehet lépni…
Miért nem lehetett anyám ilyen?
Ezt a kérdést addig nem tettem fel.
Miért nem lehetett anyám ilyen?
Miért nem voltak ilyenek a barátaim, miért nem látták a tapasztalatom értékét?
De aki a leginkább felelős a rálátás hiányáért, az én vagyok.
Sose láttam magam úgy, ahogy az az apa szemlélte a gyermekét.
Sose láttam magam úgy.
Sose tekintettem magamra olyan…
szeretettel, tisztelettel, csodálattal, mint ahogy az az apa a gyermekére.
Senki sem tekintett úgy rám. Hogy tehettem volna én?
Látnom kellett.
És most, hogy láttam, ezt akarom.
Marian Wright Edelman azt mondta:
„Egy gyermek nem lehet az, amit nem lát.”
És ez nem csak a gyerekekre igaz.
Mindannyiunkra igaz.
Nem válhatunk jobb társadalommá,
míg nem látjuk azt magunk előtt.
Nem lehetek benne a világban,
amíg nem látom, hogy a világon vagyok.
Sokáig féltem annak lenni, aki vagyok,
mert a szüleim arra tanítottak,
hogy valami baj van a hozzám hasonlókkal.
Nomi karaktere volt az első alkalom,
hogy kifejezetten transznemű embert írtunk bele a forgatókönyvbe.
Olyan karakter volt, aki szerettem volna lenni.
Van valami mulatságos a bűvészmutatványban,
amikor valamit a légből kapunk
és arra használunk, hogy belekapaszkodva magunkat előbbre juttassuk.
És ez volt Nomi számomra, igen.
Nagyon büszke vagyok Nomi Marksra.
A transzneműsége nem definiálja a személyiségét.
Nagyon szereted.
Kapcsolata Amanitával
túlszárnyalt mindent,
amit egy kapcsolat lehetőségeiről tudtam.
Nem létezik, hogy nem török ki…
ebben. Valahányszor eszembe jut…
„Nomanita.”
Fókuszáljatok!
Ideje emlékeztetni a világot, hogy kik vagyunk.
Királyi méltóságok. De együtt kell járjuk az utat.
A Póz idején el nem bírtam volna képzelni, hogy…
a mi történeteinket…
felteszik egy emelvényre, aminek a tetején a főáramlat nyugszik.
Kihívást intéztek az Abundance-ház legendás gyermekeihez.
A Póz más,
mert a történetek középpontjában…
fekete transz nők állnak
egy kulturálisan főáramlatú tévéhálózaton.
Most biztos elégedett vagy. Győztél.
Senki se nyer, ha egyikünket leverik.
Még ha meg is érdemelte.
Csodás dolog transz rendezővel és íróval dolgozni,
mert úgy éreztem, bevettek minket maguk közé
és komolyan vették a gondolatainkat.
És csodás rokon lelkekkel lenni.
- Csatlakoznom kellene a házadhoz. - Ezt mondom.
Mindenben részt vettek transznemű emberek. A tanácsadásban, írásban, rendezésben.
Ettől a sztorik bonyolultabbak, szívmelengetőek és nagyon inspiráltak.
Még a szexjelenetek is... Drágám!
A legkötetlenebb szex, amit valaha láttam egy transznemű emberrel a tévében.
Nagyon rosszul is elsülhetett volna, és nagyon örülök, hogy szuperjó lett.
Rengeteg lehetőséget teremtett az együttlétre, és eljön majd az idő
a transzmaszkulinitás befogadására is.
A bálok, a történelem, a kultúra része vagyunk.
A múltba tekintve sokat tanulunk a jelenről.
Láttam, hogy a HIV-AIDS, a szegénység, a zaklatás és az erőszak
mind probléma volt '87-ben, és még ma is az.
Tudjuk, hogy 26 transznemű embert
gyilkoltak meg tavaly az Egyesült Államokban,
túlnyomórészt színes bőrű nőket, fontosnak tartottam megemlékezni azokról,
akiktől oly sokat tanultunk, akik oly sokat tettek a mozgalmunkért.
A filmek néha érzéseket kavarnak fel bennünk.
Néha azért megyünk moziba, hogy megváltozzunk.
De szükségünk van változásra a valóságban is, valós időben.
A Póz-ra gondolva
és arra, hogy a műsor egyik alkotója Ryan Murphy,
és a Kés/alatt-ra és társaira gondolva
felvillanyozódom, mert azt gondolom, tudunk fejlődni.
És Janet Mock interjújára Oprah-val.
Annyira érdekes, hogy annyi idejébe telt, amennyibe,
hogy kényelmesnek érezze, hogy elmesélje a történetét.
Ez nagyon más volt, mint Oprah interjúja Lea T-vel.
Lea T fiúnak született.
Képesek vagyunk fejlődni, és amint a pillanat vált, a tudat is vált.
EGY TRANSZNEMŰ SZEREPÉRT KELLETT ELŐBÚJNIA SANDRA CALDWELLNEK
A New York Times írta meg, hogy transznemű vagyok.
És most nézzen meg!
Nagyon ijesztő volt.
Aztán találkozókra kezdtek hívni az ABC-hez, az NBC-hez
és, igen, a Fox-hoz is.
Ki hitte volna?
Életemben először…
Itt jön az érzelmes rész.
…hangosan, tisztán kimondhattam
egy meghallgatáson,
hogy transz nő vagyok.
Anyám irtó boldog, mert végre levegőt vehet.
Azt mondta: „Most már senki se bánthat. Most már…
minden rendben.”
Hát, még nem egészen, Anya. Tudod. Még vár ránk sok munka.
A TRANSZNEMŰ FORDULÓPONT
Mindig szkeptikusaknak kell lennünk, mikor néhány embert felemelnek
és a többség még mindig nehézségekkel küzd.
A transz ember a vörös szőnyegen
vagy a tévében, a filmekben,
a transzneműség ezen ábrázolásai dühöngést válthatnak ki a nézőből.
És a néző nem fér hozzá a karakterhez.
De az utcán hozzáfér ahhoz, aki ott van.
És ez különösen fontossá teszi,
hogy tényleges erőforrás-átcsoportosítást szorgalmazzunk.
Különben csak azt csináljuk,
hogy egyes embereket a hatalmasok szférájába emelünk
és egyáltalán nem zavarjuk meg a rendszereket,
amelyek elzárják a legtöbb transzneműtől az anyagi túlélést.
Még sok a teendő,
és nem gondolhatjuk, hogy csak azért, mert transzneműeket ábrázolnak,
vége lenne a forradalomnak.
Nincs vége.
A dolgok szempillantás alatt átfordulhatnak.
A pozitív ábrázolás
csak akkor változtathat sikeresen a transzneműek életkörülményein,
ha a társadalmi változás sokkal szélesebb mozgalmának részét képezi.
Nem az ábrázolás megváltoztatása a cél.
Ez csak a cél elérésének egy eszköze.
Vajon e filmek nézői és szerelmesei
kezet nyújtanának-e a rászoruló transzneműnek,
munkálkodnának-e a minket bűnbakká tevő
és megkülönböztető,
dehumanizáló szabályok ellen.
Mert míg ez meg nem történik,
a mozivászonról sugárzó összes energia nem lesz elegendő
a transznemű emberek való világbeli életének javítására.
A feliratot fordította: Kornelia DeKorne