Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Små polynesiska öar mitt i det stora havet.
Dessa små, ödsliga landmassor
agerar bakgrund till en otrolig berättelse
med karaktärer lika fantastiska som sagor,
men lika verkliga som du och jag.
För att hitta dem
måste vi lämna världen av land och himmel...
soldränkta stränder och tropiskt växtliv bakom oss.
Den här världen följer andra regler.
DELFINREVET
En del delfiner gillar inte att surfa.
Det här är Echo,
en treårig flasknosdelfin.
Till skillnad från andra medlemmar i flocken
drar han sig undan gruppaktiviteter.
Men han är duktig med snäckskal.
Tyvärr är det inte såna kunskaper
han behöver för att växa upp och överleva på egen hand.
Framtill nyligen var det hans mamma, Kumu,
som matade och skyddade honom.
Men nu ska han vänja av sig modersmjölken,
och Kumu försöker lära honom att fånga sin egen mat.
Det är inte enkelt när ungen är så...
upptagen med annat hela tiden.
När det är dags att åka hem måste Kumu övertala Echo att följa med,
men han går inte utan snäckskalet.
Kumu och Echo möter upp resten av flocken på vägen hem.
Echo älskar sin stora familj.
Om han kunde krama dem, hade han gjort det.
Men det kan han inte, så han gör så här istället.
Delfiner behöver ha fysisk kontakt med varandra.
På många sätt är de faktiskt väldigt lika människor.
De har ett komplext språk bestående av pip och klickljud.
De har till och med bästisar som de föredrar att umgås med.
Lagarbete och samarbete är essentiellt för deras överlevnad.
Kumu har försökt lära Echo om gruppens samarbete,
men det kräver tid och möda
och Echo är ingen mönsterelev.
Men om man verkligen vill förstå nåns uppväxt,
måste man börja med deras hem.
Det här är Echos hem.
Ett korallrev som omger en hel ö.
Echos bästa tidsfördriv är att glida omkring på boulevarderna.
Han delar den här undervattensstaden med miljontals andra medborgare...
och varenda en har sin roll
i att hålla revet friskt.
Revet erbjuder sina invånare en trygg hamn,
men för Echo är det även en välkommen distraktion
från all press hans mamma lägger på honom.
Han ser platsen som ett stort tivoli.
Nu ska vi se. Echo känner den här killen.
Det är en helt vanlig granne,
mantisräkan.
Den är otrolig.
Den lever helt under vattnet, men ser alltid ut att duscha.
Echo är fascinerad av sin excentriske granne,
som råkar äga
en av revets bästa fastigheter...
och han är besatt av att hålla det rent.
Dessa läppfiskar gör inte hans liv enklare.
De jobbar väldigt hårt,
men är inte grannen man vill bjuda på fest.
De arbetar som ett lag.
En lyfter upp föremål medan den andra hoppar på
byten som gömmer sig där under.
De är duktiga på att röra upp avlagringar,
men för herr Mantisräka...
är de världens värsta grannar.
Det är svårt att greppa de otaliga interaktioner
och relationer som utgör det här samhället.
Så här fungerar revet i ett nötskal.
Det börjar med korallerna,
de utgör grunden som hela denna levande,
färgrika stad är byggd på.
På korallen
växer miljontals exceptionella växter och varelser.
Men om de får växa okontrollerat,
skulle de bokstavligen kväva korallerna och döda revet.
Där kommer trädgårdsmästarna in,
som äter upp all frodig växtlighet och hindrar den från att kväva korallerna.
Men grejen med trädgårdsmästare är
att de äter så gott som allt som växer på korallerna.
Om de får sköta sig själva skulle de rensa revet
och sätta hela systemet ur balans.
Där kommer rovfiskarna in, som äter trädgårdsmästarna
och hindrar dem från att rensa korallerna.
Du kanske är bekant med den här dramatiska karaktären.
Han är boven i många filmer och tv-serier,
men i verkligheten
gör revhajen bara sin del i att upprätthålla balansen i revet.
Hoppsan! Förlåt.
Det här kanske är svårt att tro,
men delfiner har exakt samma roll
som hajar i näringskedjan.
Trots det gillar inte Echo att förknippas med hajar.
De är för allvarliga.
Echo ser sig själv som ett rovdjur med glatt humör.
Och vem håller koll på delfinerna och revhajarna?
Här är tigerhajen, hajen som äter hajar.
Och Echo, om han inte är försiktig.
Ett rev som förlorar sina hajar är dödsdömt.
Skadar man samhället, så skadar man revet.
Här på revets utkant har invånarna försvunnit...
och revet är döende.
Men om alla revets olika arter får leva sina liv ifred,
kan de hålla sitt hem friskt och i balans.
Det är mitt på dagen och revet är stilla.
En perfekt tid för en siesta.
En fantastisk sak med delfiner
är att till och med när de sover måste de komma ihåg
att simma upp till ytan för luft.
Bara halva hjärnan sover åt gången,
och de sover med ena ögat öppet för att hålla utkik efter faror.
Det kallas synkroniserad sömn.
Den här specialiserade gruppsömnen
är livsviktig för delfiners hälsa och säkerhet.
Men unge Echo känner inte alltid för att sova.
Han utforskar hellre.
Tur att han är på sidan där mamma sover.
Ett konstigt ljud kommer från havet.
Han borde nog inrätta sig med de sovande vuxna,
men det tänker han inte.
Han tänker följa efter det mystiska ljudet,
ut i det djupa havet...
dit han aldrig varit förr.
Det här är Mo'orea...
en 12 meter lång knölval...
och hennes nyfödda kalv, Fluke.
Mo'orea har migrerat tusentals kilometer från polarområdet för att föda
sin dotter i dessa varma, tropiska vatten.
Mo'orea har kommit hit varje år sen hon föddes,
men i år måste hon hitta en hane.
En beskyddare som kan hjälpa henne att hålla hennes kalv säker
tills den är stark nog att göra resan
tillbaka till polarområdet.
Precis som Echos flock är knölvalarna säkrare när de är fler.
Echo kan inte tro sina ögon.
I sin unga ålder har han aldrig simmat så här långt ut,
så han har aldrig sett en val.
Fluke verkar lite osäker på den här nyfikne nykomlingen.
Echo, å andra sidan, har jätteroligt.
Han har precis listat ut hur han kan surfa på vågen
som Mo'orea skapar när hon tar sig fram genom vattnet.
Men medan Echo fånar sig har hans mamma kommit för att leta efter honom.
Hon vet att han inte är trygg ensam på öppet hav.
Kumu ropar på honom.
Ojdå! Echo känner igen den tonen.
Om han inte lär sig att hålla sig till flocken och göra som mamma säger,
kommer han sätta sitt liv i fara.
Delfin eller val,
relationen mellan en mamma och hennes kalv
är ett av naturens starkaste band.
Nu hör Mo'orea valsången.
Det här ville hon verkligen höra.
Det betyder att hennes kalv är trygg.
Källan till det här lugnande lätet är flera öar bort.
En knölvalshane sjunger en vacker valsång.
Precis som Mo'orea har han migrerat en lång väg
från sitt hem i fjärran polarvatten.
Han kommer göra allt i sin makt
för att få vara Flukes och Mo'oreas beskyddare.
Hans musik har lockat till sig en manlig medresenär,
en potentiell rival.
Snart anländer fler hanar.
Alla hoppas på att bli Mo'oreas champion.
Trots rivaliteten samlas dessa jättenomader ofta
efter sina långa resor och dansar.
Varje år färdas de till dessa öar.
Varje år är deras samling magisk.
Och varje år framträder en champion.
Inte långt från Echos hem, bakom ett närliggande rev,
finns ett lugnt sandigt område där delfinerna jagar.
Kumu tar alltid med sig Echo så han kan träna på sina kunskaper.
Han måste lära sig att hitta sin egen mat snart,
annars klarar han sig inte till vuxen ålder.
Delfiner använder en sofistikerad sorts sonar, kallad ekolokalisering,
som gör att de kan lokalisera saker som ligger begravda i sanden.
Denna precisa upptäcktsmetod tar flera år att bemästra,
och Echo har fortfarande inte lärt sig hur man gör.
Alla andra lyckas.
När de simmar upp till ytan för att andas
uppdagar sig de mumsiga godsakerna:
Rakknivsfisk...
luriga små djävlar.
När ingen är där, är det som en fest där nere.
Men när Echo dyker ner för att fånga en...
är de putsväck!
Han klarar ekolokaliseringen,
men han kan inte fullfölja det.
Åh! Jag fick en!
Eller inte.
Så nära.
Här. Kolla på mamma.
Man måste känna rakknivsfisken...
och pang! Förstår du?
Försök igen.
Ja. Nej.
Åh, Echo!
Och ungefär så länge kan han koncentrera sig.
Tillbaka på revet har herr Mantisräka stött på mer bekymmer.
Hans grannskap är en enda röra.
En mantisräka kan inte städa och organisera hur mycket som helst.
Trädgårdsmästarna i området har inte gjort sitt jobb.
Revet börjar hamna ur balans och korallerna dör.
I dessa tider behöver samhället en hjälte.
Vem kommer ta rollen som frälsare?
Vem ska kliva fram och lägga plikten först?
Papegojfisken fixar det.
Tro det eller ej, men papegojfisken är den viktigaste varelsen
när det kommer till att hålla revet friskt.
Den äter upp död och algtäckt korall,
vilket gör att ny korall kan växa fram och återuppbygga revet.
Utan papegojfisken skulle hela revet dö väldigt snabbt.
Så varenda varelse som förlitar sig på revet för att överleva,
inklusive herr Mantisräka, har papegojfisken att tacka för sitt liv.
Om man äter korall hela dagarna,
sväljer man mycket sten
och sten blir till sandbajs.
En enda papegojfisk kan producera fem ton sand per år.
Fem ton.
Om den får nog med tid
kan papegojfisken bajsa ut hela tropiska stränder.
Det må vara bra för att fylla på bottensatsen,
men regn av sandbajs
är dåligt för städgalningar.
För att göra det hela värre
har sanden lockat till sig en husockupant på framsidan.
Du kanske tror att gamle herr Mantisräka är en harmlös och hemmakär typ,
men då har du fel.
Ser du klubborna?
De vill man inte mucka med.
Har du fått nog, kompis?
Ja?
Mantisräkan attackerar snabbast och kraftfullast
av alla havslevande varelser.
Om människor kunde slå så hårt, hade de kunnat slå genom stål.
Försvinn från min gräsmatta!
Åh, nej.
Uppståndelsen har dragit till sig oönskad uppmärksamhet.
Det är revets lömskaste invånare.
Den märklige och mystiske sepia latimanus, en bläckfisk.
Revets varelser vet väldigt lite om det här monstret,
förmodligen för att de flesta möten varelser har med den,
är deras sista möten nånsin.
Den har förunderliga, hypnotiserande krafter.
Dess hud glimmar som ett stroboskop
och hypnotiserar bytet.
Man ska inte mucka med en bläckfisk.
Vid revets utkant
hörs ett nytt hotfullt ljud i fjärran.
Späckhuggare.
De närmar sig ön i jakt på byten.
De är havets främsta jägare.
De specialiserar sig på att jaga delfiner...
och valkalvar.
Mo'orea hör också späckhuggarnas rop.
De är ett direkt hot mot Fluke.
Det är dags för henne att ta kontakt med knölvalshanarna.
Ljudet färdas flera kilometer ut i havet.
En hane hör hennes rop och svarar.
En till hane svarar.
Och en till.
Alla berättar för Mo'orea att de finns där för henne.
Mo'oreas mål är att få dit hanarna och hitta den starkaste.
Han kommer hjälpa henne att försvara hennes kalv mot späckhuggarna.
Hennes rop utlöser ett enormt gensvar från knölvalshanarna.
Alla skyndar sig mot henne.
När de börjar få upp hastigheten förkunnar de sin iver
med stora strömmar av bubblor.
Den stora tävlingen för att bli Mo'oreas champion har börjat.
Det är städdag på revet...
och inte bara för herr Mantisräka.
Kumu tar med sig Echo till en speciell städplats
för att delta i en uråldrig delfinritual.
Den här unika korallen kallas hornkorall,
och det här är den enda platsen på hela revet där den växer.
Den känns underbar mot huden.
Men det är inte därför den är speciell.
En del koraller har läkande egenskaper.
Delfiner får skärsår och bett som kan bli infekterade,
men hornkorallen har kemikalier som hjälper till att läka hudinfektioner.
Men Echo behöver mycket mer än mammas örtmedicin
för att överleva.
En ren kropp gör ingen nytta
om man fortfarande inte har lärt sig att hitta mat själv.
Personlig hygien är en helt annan sak
för papegojfisken.
Att vara havslivets frälsare har ett pris.
Deras tänder blir smutsiga.
Varje dag färdas de till en så kallad rengöringsstation,
där en blå putsarfisk tar bort parasiter och smuts
från deras kroppar.
Det är lite inkräktande,
men det är livsviktigt för deras hälsa.
Kunderna måste stå i kö vid rengöringsstationen.
Hela fiskstim köar.
Putsarfisken tillgodoser många olika kunder
från hela revet.
Och det finns en oskriven regel:
Ät inte upp personalen.
Den här killen ska till sin egen rengöringsstation.
Välkommen till sköldpaddsstenen.
Han försöker hitta en bra plats,
men utrymmet är begränsat på städdagen.
Till skillnad från putsarfiskens station, hatar sköldpaddor att köa.
Jösses, ett bråk mellan sköldpaddor.
Nu får han aldrig en plats.
De vresiga gamlingarna simmar äntligen bort, rasande,
och ger plats åt vår lille vän.
Mo'orea, å andra sidan, kan inte slappna av just nu.
Hon och Fluke är fortfarande ensamma och sårbara ute på det stora havet.
Som tur var är sällskap på väg.
Mycket sällskap.
Mo'oreas rop har väckt en tävlingslust
och hanarna rusar mot henne.
När de kommer ikapp mor och kalv
börjar äntligen den stora tävlingen
som alla har väntat på.
Nu är det dags att visa Mo'orea vem som är starkast.
Jättarna kastar sig mot varandra och försöker trycka ner varandra.
De kastar sig mot vattnet
och tävlar om att bli Mo'oreas trofaste beskyddare.
När den långa och slitsamma tävlingen är över
sjunker den sista utmanaren ner under vågarna, utmattad.
Och en segrare återstår.
Mo'orea har sin champion,
den starkaste knölvalshanen,
som ska hjälpa henne att skydda Fluke från späckhuggarna.
Det har varit en lång, tröttsam dag för Echo...
men Kumu är på helspänn.
Hon hör delfiner tjattra.
De är okända röster för Echo.
Utomstående har kommit till revet.
Ibland gaddar grupper av hanar ihop sig mot andra isolerade delfiner.
Det är inget bra läge för Echo och hans mamma att synas till ensamma.
Inkräktarna ser dem och attackerar.
Echo håller sig till sin mamma medan hon möter angriparna.
Echo blir biten och rammad upprepade gånger.
Kumu ropar ut att han ska fly.
Men Kumu är omringad.
Men från ingenstans kommer flocken till undsättning.
De stoppar angriparna.
Men var är Echo?
Hans mamma visslar på honom.
Ingen svarar.
Kumu och resten av flocken letar efter Echo flera timmar i stormen.
Men när mörkret faller är Echo fortfarande försvunnen.
Han har aldrig varit ensam om natten förut.
Det här är illa.
Det är om natten som jägarna kommer fram.
Drakfisken.
Deras spöklika fenor och giftiga ryggfenor gömmer deras gestalt från bytena.
Hajarna kommer för att göra sitt jobb som nattpatrull,
och rensa revet på svaga och sjuka invånare.
Men de friska invånarna gömmer sig också...
för säkerhets skull.
Hajarna jobbar i lag.
De väntar tills de är tillräckligt många innan de gör sin attack.
Det här ser ut att vara fler än nog.
De nervösa fiskarna får panik och lämnar sina gömställen.
Dålig idé.
Echo vill inte vara delaktig i det här.
Echo tvingas fly in i en mörk ravin.
Han är vilse...
och helt ensam.
Utan sin mamma eller sin flock som kan föra honom i säkerhet
följer Echo efter en sköldpadda.
De försvinner ner i en djup, gömd labyrint.
Echo är innesluten av neonljus i en främmande undre värld.
Nu simmar de ner ännu djupare...
längre och längre från ytan.
Sköldpaddor som fastnar här kvävs och drunknar.
De börjar båda få slut på luft.
Där! Månljuset syns.
Äntligen är gryningen här.
Echos mamma har letat och ropat efter honom hela natten.
Äntligen hittar hon honom.
När man varit vilse i havet mitt i natten, då uppskattar man sin mamma
på ett helt nytt sätt.
Det är också en väckarklocka för Echo.
Tiden är ute.
Han kan inte förlita sig på att Kumu ska ta hand om honom längre.
Han måste lära sig att ta hand om sig själv...
en gång för alla.
Kumu ska ta Echo på den ultimata fisketuren,
till flockens bästa jaktmarker,
de legendariska leriga och grunda vattnen.
Men idag väntar de inte på resten av gruppen.
De måste sätta igång.
Det finns några viktiga saker Echo måste lära sig
innan de andra kommer.
Deras första stopp är Banzai Beach.
Här ska Kumu lära Echo sitt trick för att samla in fisk.
Hon har utvecklat en unik sprintteknik
som är nyckeln till det hela.
Genom att glida på vattnet snabbt, visar hon Echo
hur man kan överlista fisken
och tvinga dem att simma dit man vill.
Knepet är att inte stranda sig själv.
Den här grunda, snabba insamlingstekniken är inte enkel,
men Echo måste bemästra den om han ska få nån fångst
i grunda vatten.
Härnäst måste Kumu ta Echo genom den lilla kanalen.
Men det är inte läge att vara ute på öppet hav.
Späckhuggarna finkammar öarna...
och de smyger sig fram.
De jagar ljudlöst så deras byten inte hör dem komma.
Medan de sakta smyger fram,
lyssnar de också efter vartenda lilla pip och plask.
De tar sig genom kanalen,
men nu måste de simma genom ett mystiskt, grumligt område.
Här regerar paranoia.
Men vad i hela friden är de så rädda för?
Just det. Enorma stingrockor.
Men Kumu vet att de faktiskt kan vara hjälpsamma.
Stingrockor jagar med elektriska sensorer som delfiner saknar.
Så om man följer efter dem, kan de leda en till mat som ligger begraven i sanden.
Men Echo måste vara väldigt försiktig med dem.
Om de attackerar en med sin vassa, giftiga svans, är det över.
Echo måste lära sig att fånga mat, men det här är ingen plats för nybörjare.
Till slut anländer Echo och hans mamma till sin destination,
de legendariska leriga och grunda vattnen,
för Echos största prov.
Här måste han fokusera och lära sig sin mammas hantverk.
En gång i tiden hade den här fågeln distraherat Echo,
men efter sin läskiga prövning häromnatten
och sitt nyfunna engagemang i att följa sin mammas...
Glöm det.
Kan vi återgå till lektionen, tack?
Nu ska Kumu lära Echo sin mest avancerade jaktteknik,
om han kan koncentrera sig länge nog.
Det är en extremt speciell manöver som kombinerar alla kunskaper
som hon har gett honom.
Hon börjar långsamt,
sen slår hon på raketmotorerna, precis som hon gjorde vid stranden.
Hon sparkar upp leran i en perfekt cirkel.
Hon gör det en gång till, så Echo verkligen kan studera tekniken.
Okej. Nu är det Echos tur.
Bra, fortsätt svänga.
Andra hållet.
En gång till.
Japp.
Nej.
Echo verkar inte förstå.
Vänta lite, det här ser bra ut.
En perfekt lerring.
Det är en stor bedrift, men de är inte färdiga än.
Nu behöver de resten av flocken.
Nästa del kräver lagarbete.
Echo är trygg i de grunda vattnen nu.
Men Mo'orea och hennes kalv är fortfarande utsatta på öppet hav.
Späckhuggarna har hittat Mo'orea och Fluke.
Mo'orea inser att de har legat i bakhåll och förbereder sig på kamp.
Hon attackerar angriparna med sin svans.
Fluke simmar upp på sin mammas rygg för skydd.
Men var är Mo'oreas champion?
Fluke klarar nästan inte av att hålla fast sig.
Späckhuggarna är hänsynslösa. De skapar vågor så Fluke ska ramla av.
Till slut kommer championen för att försvara sin nya familj.
Med två vuxna är Fluke skyddad på båda sidor.
Späckhuggarna omgrupperar sig och attackerar
för att splittra knölvalarnas försvar.
De jobbar tillsammans och överväldigar mamma och kalv.
Knölvalarna förlorar kampen.
Då börjar Mo'oreas champion
slå mot vattnet med sin svans.
Det är ett rop på förstärkning.
Han ropar på sina besegrade rivaler.
I kristider
glömmer knölvalarna sina olikheter och slår sig samman.
Hanarna kommer till undsättning.
Men kommer de hinna fram i tid?
Fluke klarar sig inte länge till.
Fluke har svårt att hålla sig kvar på sin mamma.
Det är den enda platsen där hon är trygg.
Till slut kommer räddningsflocken.
Nu är Mo'orea och Fluke skyddade från alla håll.
Inte ens späckhuggare har en chans mot en flock knölvalar
när de jobbar tillsammans.
Angriparna tvingas fly...
tomhänta.
För Mo'orea är segern en bekräftelse
på den långa resan hon gör till öarna varje år.
Den årliga traditionen av migration, tävling och samarbete
är det som höll hennes kalv säker.
Fluke är vid liv tack vare de andra knölvalarna
som färdats hit.
Nu har Echos flock kommit
till det grunda vattnen för den stora jakten.
Det här är Echos chans att visa vad han lärt sig.
De sprider ut sig över lagunen.
Kumu tar med Echo och bryter sig loss från gruppen
i jakt på den svårfångade skatten.
Då ser Echo det.
Ett stort fiskstim.
Här kommer Kumus insamlingsteknik in i spelet.
Han går in och gör en perfekt lerring,
precis som mamma lärt honom.
Plötsligt försöker fisken som är fångad i ringen
fly genom att hoppa ut,
direkt ner i käkarna på Echo och hans mamma.
Det här var poängen med lerringen.
Resten av flocken kommer snabbt för att delta i jakten.
Echo gör en till lerring.
De andra delfinerna hjälper till att samla in fisken,
rakt in i Echos fälla.
Nu delar de på bytena.
Herr Mantisräka finputsar sitt mästerverk av korallbitar.
Nu ska vi se.
Han vet vad han behöver.
Han behöver fler korallbitar
som han kan lägga på sina andra korallbitar.
Åh, nej.
Förklädnadens mästare smyger sig på mantisräkan
och aktiverar sitt kamouflage.
Lägg den här korallen här, bredvid den andra korallen.
Mantisräkan känner att nåt är fel...
men det är för sent.
Mantisräkan är lamslagen av den pulserande dödsklumpen.
Men vänta, Echo är tillbaka.
Det är inte många som står över bläckfisken i näringskedjan,
men delfinen är en av dem.
Echo har äntligen blivit vuxen och behöver inte längre förlita sig på
att hans mamma ska hjälpa honom.
Han har blivit en viktig medlem i samhället.
När alla gör sitt jobb
frodas samhället.
Det finns otaliga historier likt den här över hela världen.
Berättelsen om revet är bara ett mikrokosmos i den episka sagan
som omsluter världens hav.
Den invecklade naturliga balans
som håller Echos isolerade rev samman,
är samma balans som håller alla havssamhällen levande och friska.
Både Fluke och Echo
förlitar sig på sin otroliga storfamilj
för hjälp, trygghet och överlevnad.
Och nu måste de förlita sig på oss också.
Deras värld är vår värld.
Undertexter: Erica Raneblad