Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
AFRIKA
Kalahari-ørkenen i det sydlige Afrika, er et af de tørreste steder på Jorden.
Kalahari-ørkenen
Men hvert år løber én flod ned fra bjergene
og forvandler hjertet af ørkenen.
En enorm, grøn oase kommer frem i støvet.
Okavango-deltaet er blevet fyldt, tømt og genfyldt i tusind år.
Og hver plante og hvert dyr, der har levet her,
har danset til denne skønne cyklus' rytme.
Som blod i blodårer opretholder vandet livet her.
Men ét dyr er særligt knyttet til vandet.
Kalahari-elefanterne bruger det meste af året på søgen efter føde og vand.
Så for dem er højvandet i deltaet en særdeles dejlig tid.
Dette er en side af elefanterne, vi sjældent ser.
En 40 år gammel hunelefant passer på flokken.
Shani er den ældste og klogeste efter sin søster, matriarken.
Det gør hende til den næste leder.
Det vil være et stort ansvar, når den tid kommer.
Indtil videre har hun hænderne fulde med opdragelsen af sin et år gamle søn.
Og han er en vildbasse.
Dette er Jomo, en af de yngste i flokken.
I denne letpåvirkelige alder, med så mange forskellige dyr at lege med,
er det ikke helt sikkert, at han ved, han er en elefant.
Han kan ikke springe op i luften, så han er nok ikke en vandbuk.
Men en bavian... Se, det var bedre.
De køber den dog ikke.
Jomo skal vist lære at være en del af flokken.
Familie betyder alt for elefanter.
De er tæt knyttede og passer på hinanden.
Det er normalt Gaia, Shanis søster.
Hun er matriarken.
En position opnået med alder og visdom.
Flokken følger hende, hvor hun end går hen.
Næsten alle her er i familie med Gaia.
Søstre, kusiner, døtre, børnebørn.
De ældste drenge forlader hjemmet som teenagere
for at søge lykken et andet sted.
Men de kommer af og til for at besøge mor.
Og for at vise de unge drenge, som Jomo, hvordan man laver ballade.
Gaia ved, at deltaet tørrer ud,
og at hun snart skal lede familien væk herfra
i søgen efter føde og vand, indtil vandet vender tilbage, så de også kan.
De er de sidste elefanter på Jorden,
der stadig vandrer tusindvis af kilometer,
som deres forfædre gjorde.
For mange vil turen være ny og spændende, men også farlig.
Meget vil afhænge af Gaias erfaringer
og visdommen, der er givet videre i mange generationer af elefanter.
Rejsen er en udfordring hvert år...
men i år vil den ændre deres liv.
To måneder senere udtørrer vandet, og paradis forvandles til støv.
Jomo leder flokken mod vand.
Deltaet er blevet til en række forsvindende vandhuller,
og de sidste huller er et godt sted at mødes
med andre familier fra området.
Det sociale liv er som ilt for elefanterne.
Og de tager kærligt imod det.
Shani ved ikke, hvor Jomo er.
Dér er han!
Han...
Hvad laver han?
De ældre elefanter ved, at dette måske er det sidste vand i måneder,
så de skal have alt ud af det.
Så er der pool-party!
Når Jomo bliver overstimuleret, bliver han lidt for ivrig.
Sådan.
Disse fyre er i det mindste hans egen størrelse.
Det forvandlede drikkevandet til mudder.
Mudder er dog godt for elefanter.
Det fungerer som solbeskyttelse, og de spiser det også mod maveproblemer.
Jøsses.
Hvem var det?
Men mudderet har en negativ side.
Det bliver meget klistret.
Gaia er nervøs og kalder alle op fra mudderhullet.
Jomo klarer den lige.
Men en lille hankalv sidder fast og bliver kvalt.
Matriarken hjælper.
Det er ikke Gaias kalv,
men hun ved, at han vil dø, hvis hun ikke får hans hoved op.
Hun er den eneste med erfaring i dette.
Hans hoved er oppe. Det er første skridt.
Hans mor er ængstelig
men ved, at hvis andre går deri,
vil det oprøre mudderet og gøre det værre.
Selv for Gaia er det en udfordring.
Hun holder kalvens hoved højt
og fjerner mudder, så den kan trække vejret.
At gøre luftvejene frie vil købe tid.
Gaia kigger på Shani for at berolige kalvens mor.
Kalven er udmattet, og hans ben sidder fast.
Men Gaia har en plan.
Hvis hun kan grave en sti dyb nok,
så kan kalven muligvis selv gå derfra.
Shani kunne ikke have en bedre mentor.
Gaia giver ikke op og svigter aldrig familien.
Denne matriark er en kæmpestor styrke.
Og en stærk rollemodel for flokken.
Gaia har set deltaet tørre ud
i 50 år og genkender tegnene.
Hun ved, at de skal afsted nu.
Minderne om alle rejserne, hun har været på, sidder dybt i hende.
Alle stierne og fødeopholdene.
Kendetegnene og farerne.
Hun bruger dem til at navigere i disse uforudsigelige områder.
Gaia leder flokken ind i den varme Kalahari.
Det virker helt skørt!
Venter hun, vil vandhullerne, som de får brug for,
tørre ud, før de når dem.
Og så kan de ikke krydse ørkenen.
Familien støder til massevandringen væk fra deltaet.
De begiver sig ud på rundtur på tusindvis af kilometer.
En tur, der kan tage op til otte måneder.
Efter fire dage leder Gaia dem til en træbevoksning med skygge,
hvor hun husker, at der er bælgplanter, de kan æde.
Men der er en uventet overraskelse.
Fjerne slægtninge.
En del af klanen, som Gaias familie ikke har set i et år.
De tager også et pitstop her.
Det er en dejlig mulighed for at møde gamle venner
og måske få nogle nye.
For Jomo kunne det være begyndelsen på et livslangt venskab
og en værdifuld forbindelse til en ny side af familien.
Emotionelle bånd elefanter imellem er stærke og langvarige som vores.
Shani genfinder en kusine, som hun ikke har set længe.
De snakker sammen med en dyb rumlen, man kan høre tæt på...
men også på lang afstand i jorden.
Men intet er mere knyttende end berøring.
Nu har de sagt goddag.
De kom for at spise frokost.
Den gamle teknik med at ryste træer giver...
én bælgplante.
Den kan flokken ikke blive mæt af.
Shani er en mester til at ryste træer.
Uden held.
Madpausen er vist en nitte.
Vent lidt!
Hvem er han?
Han er kommet for at besøge sin mor i den anden familie.
En prægtig tyr, og han kan nogle ting.
Han vil få en masse venner med sit partytrick.
Alle elsker disse bælgplanter.
Jomo har fundet en rollemodel.
En dag.
Bælgene er lige, hvad Gaia og familien har brug for.
Energirig føde, der holder dem friske på den lange tur.
Shani kan mærke en ny rumlen i jorden under hende.
Lavfrekvente lyde.
Lavere end et menneske kan høre.
Det er beskeder fra elefanter på vejen forude.
De skal afsted.
Foran dem er et kæmpe net af cirkler og linjer,
der strækker sig over hele ørkenen.
De mystiske linjer er gamle elefantstier.
Cirklerne er vandhuller, der samler regnen i nogle få måneder,
til det fordamper.
Nogle huller indeholder lige vand nok til,
at de kan genopfylde og gå videre til det næste.
Der er for langt imellem andre.
Og nogle vil være tomme.
Vandhullerne er små stationer,
som familien får brug for på rejsen over ørkenen.
At lænke dem sammen er som at løse en gåde,
hvilket kræver mange års erfaring.
Efter en dags march under den bagende sol,
tørster familien desperat.
Shani og Jomo skynder sig hen til vandhullet
og håber på noget rent vand, før det ødelægges af andre.
Tomt.
Shani kan stadig lugte vandet, men det er langt under jorden.
Jomo vil forblive tørstig.
Men der er en anden lugt i vinden.
Usædvanlig, dog lidt bekendt.
Shani distraheres i sin søgen efter vand.
En elefant må have været her for omkring et år siden,
desperat efter vand, men uden at finde det.
Det er en påmindelse om risikoen.
Gåden om vandhuller er ingen spøg.
Knoglerne er sandblæste og bleget af solen.
Men Shani ser ud til at genkende elefanten.
Måske var det en slægtning.
Eller en elefant, hun kun har mødt én gang.
Og det er sandt, at elefanter aldrig glemmer.
Jomo blev født omkring tidspunktet, denne elefant døde.
Shani giver ham en knogle, som om hun vil lære ham noget.
Elefanter har tilsyneladende en tæt forbindelse til deres fortid
og en ærefrygt for dem, der døde før dem.
De skal tilbagelægge mange kilometer.
Det afhænger af hastigheden, om det tager en dag eller to...
og Gaia tager den direkte rute til næste vandhul.
Der er ikke plads til fejl nu.
Der er mange nye opdagelser for de unge på deres første safari.
Jomo har længtes efter legekammerater.
Han ville elske at lege med denne lille gepardunge.
Måske ikke når mor er der.
Endelig, et opmuntrende tegn.
Karminbiædere bygger reder, hvor der er mange insekter,
så de kan made ungerne.
Det er et tegn på, at flokken er ved vand.
I går blev de mindet om døden.
Men i dag er luften levende.
De kan mærke det i deres kæmpeknogler.
Der er helt sikkert vand her!
Af vejen, allesammen!
Man skal dele,
men når elefanter er tørstige, så overlever den største.
Jomo har fundet nogle legekammerater.
Vortesvin.
De ser sjove ud!
Først må han vente, til mor ikke kigger.
Og... Så er det afsted.
Så skal vi lege gemmeleg.
Men vortesvinene er ikke med på den.
Han skifter til tagfat.
Grisene er alt for hurtige for ham.
Jomo ville jagte dyr hele dagen, hvis han kunne.
Bortset fra den her.
Bøflen er det eneste dyr, der ikke flytter sig for en elefant.
Flytter sig ikke.
Jomo er faktisk ret modig...
Når han er sammen med mor.
Shani skummer det friskeste vand, hvilket som regel virker.
Men dette vand er blevet ødelagt
af trampende dyr, der også har gjort andre ting i det.
Vandet kan ikke drikkes.
I det mindste har denne oase sin egen lille mopane-skov.
Elefanter elsker mopane.
Dets blade indeholder lidt vand.
En elefant kan æde 300 kg blade og kviste om dagen.
Det svarer til 2500 cheeseburgers.
Men de får barsk konkurrence om disse blade.
I en helt anden liga.
Mopane-orme kan spise to gange deres egen vægt i blade.
De er larver, der bliver til kejsermøl,
og kan ødelægge mange hundrede meter skov.
De er svære at jage væk.
De er nogle seje rivaler.
Få orme bliver ædt ved en fejl.
Jo, elefanter er planteædere,
men lidt ekstra protein skader ikke.
Tag dem så, Jomo!
Det største landdyr på Jorden
bliver jaget bort af en meget sulten larve.
Den reducerede træbevoksning har intet til dem nu.
Hvor skal de gå hen?
Gaia ved det, inderst inde.
Det er et sted, hvor flere aldrig har været.
At komme dertil vil sætte deres tiltro til Gaia på en prøve.
Det største saltområde i Afrika ligger foran dem.
Det er enormt, farligt og virker umuligt at krydse.
De gamle stier fører til et fantastisk sted.
En ø, der rejser sig af saltet som et fatamorgana.
Men denne ø er virkelig
og tilbyder en overraskende livline for rejsende.
Baobab-træer.
Deres opsvulmede stammer er fulde af vand
lagret for måneder siden under regntiden.
Gaia håber, at saften vil holde hendes familie i live
til anden etape af vandringen i saltområdet.
Det er det eneste vand de næste 320 km.
Gaia fandt øen,
men det er Shani, der lærer den unge elefant, hvordan man æder baobab.
Hun river hul på barken,
så Jomo og de små kan få fat i væsken indenunder.
Disse træers facon i horisonten
må have været et tegn på frelse for generationer af udmattede elefanter.
Og under deres grene... Seng.
Kun når himlen glimter, og heden forsvinder,
kommer øens underlige skabninger frem.
Det er et magisk sted, hvor elefanter kan drømme.
Unge hoveder summer af spænding,
når de tager på denne rejse første gang.
Måske drømmer Shani og de ældste om den tid,
hvor de kom til øen med deres forfædre.
En del af en ubrudt kæde af viden, der går mange år tilbage.
Morgenerne i ørkenen er kolde.
Så Jomo og Shani har ikke travlt.
Gaia skal have familien afsted,
selvom hendes gamle knogler knirker lidt.
Men uanset alder, så er det ikke let at komme op med den her facon.
En hjælpende snabel kan gøre en forskel.
Hjælp nu til, Jomo.
Kalvene har brug for væsken i modermælken,
ellers klarer de ikke saltørkenen.
Baobabsaften vil ikke være nok for de voksne.
De skal krydse nu, inden det bliver for varmt.
Men ørkenen vil det anderledes.
Vinden har fejet over mange kilometer brændt salt, og det er knastørt.
Der er ingen ly for de udtørrende saltkrystaller,
og der er risiko for, at kalvene dehydrerer.
At gå videre er den eneste mulighed.
Jomo kæmper, men Shani forsikrer ham.
Hun ville aldrig efterlade ham.
Salt og vind har suget væsken ud af deres kroppe.
De skal snart drikke, ellers dør de.
Gaia er usikker på ruten,
men hun kan fornemme noget med fødderne.
Det kunne være vand.
Shani mærker det også og fører an.
Så tæt på.
Shanis instinkter holdt stik.
Men den dybe kløft var en overraskelse.
Hvordan skal de nå vandet?
Blodnæbsvævere.
Gaia husker, at fuglene ledte hendes mor til vand for mange år siden.
Måske kunne de gøre det igen.
De følger fuglene gennem en passage højt over floden.
Der er et lille vandløb.
Det er nok til at fugte munden og holde de unge i gang.
Shani har lært noget vigtigt af Gaia i dag,
disse små fugle kan være store livreddere.
Blodnæbsvæverne går ikke ned for at drikke.
Gaia følger efter dem.
Det lille vandløb var en biflod til Zambezi-floden
ved dens flotteste punkt.
Mosi-oa-Tunya, "Røgen, der buldrer."
Også kendt som Victoria-vandfaldene.
Opstrøms ligger fristedet, som Gaia har søgt efter.
Øer med ly, føde og endeløst, friskt vand.
Øerne er fyldt med palmer,
et tegn på, at elefanter har været her mange gange før,
da palmer spirer bedst, efter de har været igennem en elefant.
Gaia har fundet, hvor de kan krydse over.
Pludselig virker de store kroppe lidt lettere.
Jomo har genfundet sin energiske gang.
De skal snart over til øen, men først
skal de drikke for første gang i to måneder.
Dejligt koldt vand fra den store Zambezi,
en af Afrikas største floder.
Antiloper!
Ligesom gamle dage for Jomo.
De minder Jomo om den ubekymrede tid i deltaet,
hvor han jagtede dyr hele tiden.
Fuldstændig ubekymret...
Det er en krokodille!
Det er nok bedst at holde sig til flokken.
Opstrøms har sultne krokodiller bemærket deres ankomst.
Længere nede ligger verdens største vandfald.
Men foran dem er alt, de har søgt.
Gaia beslutter, at de skal prøve at krydse.
Der er ikke så dybt i vandkanten,
men krokodiller jager bedst på lavt vand.
Shani tøver.
Hun vil vende om,
men Gaia presser hende.
Shani og Gaia beskytter de unge på begge sider
og gør det sværere for krokodillerne.
De forlader krokodillerne, men står overfor en endnu større fare.
Vandet bliver dybere, og strømmen er stærk.
De kunne let blive trukket med og ud over vandfaldet.
En skæbne, mange elefanter har lidt.
Floden er 15 meter dyb her, og strømmen er grusom.
Har de styrke og udholdenhed til at modstå flodens kræfter?
De er der næsten!
Føde, vand og sikkerhed på ét sted.
De kan blive her de næste måneder,
indtil alt er ædt, og vandet vender tilbage til Okavango.
Og nødderne er perfekt modne.
Nuværende beboere skal passe på.
Nu skal elefanterne æde!
Nødderne er fulde af olie og har alt det gode, de behøver,
og blev sået her af tidligere generationer elefanter.
Ikke mærkeligt, at de kaldes elfenbenspalmer.
Gaias ø er fin, indtil vandet vender tilbage til Okavango.
Som elefanterne
vil vandet rejse tværs over Afrika og til deltaet.
En rejse, der lige er begyndt.
Tusinder af kilometer derfra, i Angolas højland, skifter vejret.
Vanddampe fra Atlanterhavet rammer bjergene og bliver til regn.
Afløbet fra de sydlige skrænter løber ned i Okavango,
hvor tusinder af Kalahari-elefanters overlevelse afhænger af det.
Intet er mere dyrebart for livet på vores planet.
Vandet har påbegyndt sin knap tusind kilometer lange rejse til Okavango,
hvor det igen vil forvandle støv til paradis.
Gaia og familien vil snart rejse tilbage til Okavango,
så de ankommer til deltaet, når det er mest frisk.
Victoria-vandfaldene - Okavango-deltaet
På palmeøen over faldet, går sæsonen på hæld.
Der er ikke flere nødder, og de sidste planter er tørret ud,
og der er ikke nok elefantføde.
Familien kører på pumperne nu.
Forandringen er især hård for de ældste.
Gaia er blevet træt, hendes sjette og sidste tand er næsten slidt ned,
og det er svært for hende at æde her, så hun mister kræfter.
Jomo har aldrig set en gammel elefant blive svag og forvirret.
Gaia har set føden svinde ind mange gange før.
Hun forudså også andre store forandringer.
Da de ankom, rasede floden.
Nu er den mægtige flod svundet ind til en bæk.
Tørken har ødelagt hele området.
Gaia vidste, det ikke ville forsørge dem længe.
Elefanter kan ikke overleve på små øer.
De skal have store afstande for at trives.
Gaia giver signal til at drage afsted, og Shani samler flokken.
Det vil være lettere at forlade stedet, end det var at ankomme.
Dér, hvor de før svømmede, kan de nu gå.
På fastlandet kan Gaia føre familien den lange vej tilbage til deltaet.
De går gennem skyggefuld træbevoksning, hvor det er muligt,
sparer på kræfterne til ørkenen.
Nu kan hun igen spore sig ind på lydene fra fjerne elefanter.
Vandet i Angolas floder er kommet tidligt.
For at få det bedste vand
skal hun afsted omgående og vælge den kortest mulige rute.
Der vil være forskellige farer...
forskellige stier...
men det samme mål: Paradis.
Den mest direkte rute vil få familien tilbage til højvandet.
Men der er en risiko.
Der er en grund til, at de normalt ikke tager den korteste vej.
Det er gennem løveområde.
Og disse løver jager elefanter.
Der er tegn på baghold alle steder.
Kattedyrene angriber normalt ikke elefanter, før tørken er forbi,
men sulten har tæret på dem.
Der er stadig en måned til.
Så længe de holder sammen, burde de være i sikkerhed.
Flokken skal have vand, og de stoler på Gaia,
men det er urovækkende.
Vinden fra en storm under opsejling giver kattedyrene dække.
Det er svært for flokken at høre og lugte dem under disse forhold.
Løverne ved det også og virker ansporede.
Kattedyrene omringer familien.
Gaia skal vise løverne, at hendes familie er stærk.
Rovdyrene skal ikke spilde tiden.
Løverne virker overbevist om, at det ikke er et let måltid.
I hvert fald ikke i dagslys, hvor elefanterne er i flertal.
Elefanterne føler sig frem.
De ser ikke godt i mørke, og det ved rovdyrene.
Familien fortsætter natten igennem
og forlader stedet, mens de kan.
Hyænernes hyl gør dem nervøse.
Familien må ikke tage chancer.
Hyæner er ådselædere,
men snupper gerne en lille kalv, hvis de kan.
Gaia og Shani holder hyænerne væk fra Jomo og de andre unge.
Gaia er bekymret for, at hun har begået en stor fejl.
Hyænerne æder kadaveret af en stor elefant,
for stor til, at de selv har dræbt den.
Det kan kun betyde én ting.
Den blev dræbt af løver, og at jagtsæsonen er begyndt.
Shani kan mærke Gaias ubehag.
Hvis matriarken er bekymret, spreder panikken sig.
Løverne nærmer sig.
Jægeren har udset sig Jomo.
Shani ser løven, jager ham væk og efterlader sin søn.
Shani og Jomo kunne let blive omringet.
De skal væk derfra.
I forfølgelsen har løverne adskilt Jomo fra sin mor.
Jomo skal forblive skjult.
Shani kommer tilbage for at beskytte Jomo.
Hun vil aldrig efterlade sin søn.
I sikkerhed for nu.
Gaia havde forventet, at familien ville være langt herfra.
Men natten var kaotisk.
Shani kommer ud af træbevoksningen
og prøver at få kontakt til resten af flokken.
De står tæt sammen omkring en krop...
Gaia.
Flokken var så fokuseret på at passe på de yngste,
at de ikke holdt øje med den ældste.
Hun var svækket af sult grundet sine dårlige tænder,
og nattens stress var for meget for hende.
Hun er stadig kun lige i live.
Men det er hendes sidste minutter, og det ved familien.
I de sidste 20 år har hun været deres klippe
og har givet dem følgeskab og lederskab.
Med snablen på sin søsters mund
kan Shani mærke hendes sidste åndedrag.
De kan ikke hjælpe hende nu.
Jomo kigger en sidste gang på Gaia.
Matriarkens død er en afgørende begivenhed i hans unge liv.
Det livgivende flodvand bliver kraftigere, da de går mod deltaet.
Shani prøver at lede familien dertil.
Hun er nu ansvarlig for deres sikkerhed, hvor Gaia er væk.
Det er ukendt territorie for hende... På alle måder.
De unge hunner ser på hinanden som trøst.
Gaia har altid været deres leder.
De ved, at Shani er den naturlige efterfølger.
Men har hun, hvad det kræver?
Tiden vil vise, om de har fundet deres nye matriark.
En uge senere bliver rejsen afbrudt af en vidunderlig begivenhed.
En ny kalv kommer til verden
efter en graviditet på næsten to år,
og der er stor glæde i familien.
De første dage er vigtige,
og alle vil gerne hjælpe.
Han vil være usikker på benene i et stykke tid.
Endnu et ansvar for Shani.
Elefanter bliver som regel født i regntiden,
hvor mødrene kan producere mere mælk, og det er køligere,
så denne lille kalv får brug for ekstra hjælp.
Shani byder Jomos nye legekammerat velkommen.
Jomo er mindre glad.
Han har været familiens baby, så længe han kan huske.
Men igen, ungen ser ud til, at han skal have hjælp.
Ja, han vil helt sikkert forsinke dem.
Shani rydder vejen for kalven, indtil den er mere sikker.
Den lilles mor er uerfaren,
så dens chancer for overlevelse er dårlige uden Shanis hjælp.
Det er nu Shani, ikke Gaia, som familien søger hjælp hos.
Hendes beslutninger fra nu af
vil få store konsekvenser for hele flokken.
Hun ser tilbage på alle lektionerne,
som Gaia har givet hende gennem livet.
Shani skal selv finde tilbage til deltaet.
Først skal hun have den nye mor
til det sted, som Gaia førte hende til, efter hun havde født,
et sted, hvor salt siver op af jorden.
Elefanter kommer for at drikke og udskifte mineraler,
inden de skal ud i ørkenen.
Shani lader den nye mor gå først,
så hun kan genopfylde den væske, hun mistede under fødslen.
For moren er det livreddende.
Men hele flokken skal bruge mineralerne, før de kan fortsætte.
Se, hvem der sprang over i køen...
Jomo!
Han skal lære, at der er regler.
Stødtænder er praktiske, når der skal graves efter salt.
Jomo har ingen stødtænder, så det er lidt svært.
Og hans unge lærling hjælper ikke.
En anden flok kommer til og vil have adgang til minen.
Shani er på fremmed territorie, afskåret fra sit sociale netværk.
Hun ser dem an.
Det er en stor flok, der let kunne jage dem væk.
Shani skal beslutte, om hun skal blive og beskytte deres sted eller vige.
Rivaliserende flokke kidnapper af og til kalve for at vise dominans...
og Shanis familie har en sårbar nyfødt at se efter.
Den rivaliserende matriark har set kalven.
Shani tager kampen op.
Hun lader sig ikke skræmme.
Hun vil beskytte kalven, som var det hendes egen.
Rivalerne fordufter. De var i overtal,
men manglede Shanis beslutsomhed om at beskytte familien.
Den lille kalv er i sikkerhed.
Shani beslutter, at de skal afsted.
Det bliver ikke let, men det koster dyrt at vente.
Angolas floder møder Okavango.
Ørkensand, der er blevet brændt og udtørret
i et halvt år, er ikke så livløst, som det ser ud.
Nogle dyr har ventet under jorden på dette øjeblik.
Og andre har ventet på dem.
Kanten af floden er fuld af små fisk,
der jager insekter og edderkopper, der blev fanget af vandet.
Maller er lige bag dem, på vej i deltaets mange kanaler,
sammen med tusindvis af flodens andre pionerer.
Fra støv til paradis.
Igen forvandles deltaet.
Ude i ørkenen er Shani og familien ikke langt væk,
men de kæmper med tør vind og har ikke drukket i to dage.
Det tærer på hele flokken.
Jomo er mere føjelig, end da rejsen begyndte.
Men den unge kalv har problemer.
Flokken står sammen mere end nogensinde før.
Han bliver ikke efterladt.
Familiens styrke har fået dem så langt.
De klarer den til deltaet sammen eller slet ikke.
Tag dig god tid, lille mand.
Nu har han deltaets hvide sand under fødderne.
De er så tæt på!
Fra hele Kalahari kommer dyr tilbage til Okavango.
Dyrene og vandet mødes, og deltaets hjerte banker igen.
Kun ét hold rejsende mangler.
Shani klarede det! De er hjemme.
Hun fik dem alle tilbage...
selv den lille.
Gaia startede denne episke rejse,
men Shani giver visdommen videre til de næste generationer.
Kalven, der blev født på turen, smager på deltaets vand for første gang.
Jomo vil introducere ham for de lokale på sin egen måde.
Men efter alle prøvelserne og oplevelserne i år,
vil Jomo helt sikkert blive en fremragende storebror
og give alt, hvad han har lært om at være en del af flokken, videre.
Efter støvet og farerne på deres utrolige tur
må det her være himlen.
Efter en usikker start
accepterer familien nu Shani som deres nye matriark.
Hun vil ikke være som Gaia...
elefanter er individer.
Shani vil lede med sin egen stil.
Og hun begyndte godt.
Om få måneder vil det frodige vådområde være væk.
Og familien skal forlade deltaet
og igen krydse Afrikas barske natur
som utallige generationer af Kalahari-elefanter før dem.
Disse er de sidste elefanter på Jorden, der stadig er frie til at strejfe.
Må disse uforglemmelige rejser fortsætte for fremtidige generationer.
Dér er babyen. Prøv at se.
Der er intet som lyden af løver
tolv meter fra bilen uden døre,
så måske kom der lidt tis.
Hunner, salt, tre timer gammelt.
Nej, smag ikke på det.
Det vil jeg ikke gøre mod dig.
Jeg rørte det med denne finger og slikkede på den anden.
Lige over kameraet.
De er mere nervøse i en flok som denne,
fordi løverne er i nærheden,
og løverne vil have de unge.
- Løver? - Ja.
- Du sagde intet om løver. - Jo, her er løver.
Oversættelse: Anne Pedersen