Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
AFRIKKA
Kalaharin autiomaa eteläisessä Afrikassa on yksi maailman kuivimmista paikoista.
Mutta joka vuosi eräs joki virtaa alas vuorilta -
ja muuttaa autiomaan sydämen.
Valtava vihreä keidas nousee tomusta.
Okavangon suisto on täyttynyt, tyhjentynyt ja taas täyttynyt vuosituhansia.
Ja kaikki täällä eläneet kasvit ja eläimet -
ovat tanssineet tämän kausittaisen syklin tahtiin.
Kuin suonissa virtaava veri, vesi on elinehto elämälle.
Mutta yksi laji on erityisen liitoksissa veteen.
Kalaharin norsut käyttävät eniten aikaa ruoan ja veden etsimiseen.
Siksi suiston tulva on niille erityisen riemukasta aikaa.
Tätä puolta norsuista näkee harvoin.
40-vuotias naaras vahtii laumaa.
Shani on vanhin ja viisain siskonsa, loistavan matriarkan jälkeen.
Se on siis seuraava johtaja.
Se on aikanaan suuri vastuu.
Nyt sillä on täysi työ kasvattaa 1-vuotiasta poikaansa.
Ja kasvattamista pojassa riittää.
Tässä on Jomo, yksi lauman nuorimmista.
Vaikutuksille alttiilla pojalla on paljon erilaisia leikkikavereita.
Ehkä se ei edes tiedä olevansa norsu.
Hyppy ilmaan ei onnistu, joten se tuskin on liki-antilooppi.
Mutta paviaani... Paljon mahdollista.
Ne eivät ole samaa mieltä.
Jomolla on paljon opittavaa lauman jäsenenä olemisesta.
Norsuille perhe on kaikki kaikessa.
Se on yhtenäinen ryhmä, josta löytyy aina tuki.
Yleensä tuki on Gaia, Shanin sisko.
Se on matriarkka.
Asema ansaitaan iällä ja viisaudella.
Minne se johtaa, lauma seuraa.
Melkein kaikki ovat sukua Gaialle.
Siskoja, serkkuja, tyttäriä, lapsenlapsia.
Vanhemmat pojat lähtevät varhaisteineinä -
etsimään onneaan muualta.
Mutta ne tulevat joskus tapaamaan äitiä.
Ja opettamaan junnuille, kuten Jomolle, miten kepposia tehdään.
Gaia tietää, että suisto tekee kuolemaa -
ja että sen on kohta johdettava perheensä pois täältä -
etsimään ruokaa ja vettä. Kun tulvavesi palaa, nekin voivat palata.
Nämä ovat maapallon viimeiset norsut,
jotka vielä voivat tehdä tuhansien kilometrien vaelluksia -
esi-isiensä tavoin.
Matka on monille uusi ja jännittävä, mutta myös vaarallinen.
Monet asiat riippuvat Gaian kokemuksesta -
ja edellisiltä sukupolvilta peritystä viisaudesta.
Matka on haastava joka vuosi,
mutta tänä vuonna se muuttaa kaikkien elämän.
Kaksi kuukautta myöhemmin vesi vetäytyy ja paratiisi muuttuu tomuksi.
Jomo johtaa ryntäystä veteen.
Suisto on muuttunut katoaviksi lammikoiksi,
ja viimeiset juomapaikat ovat mainioita paikkoja -
tavata muita perheitä.
Sosiaalinen elämä on norsuille kuin happi.
Ja sitä kohti mennään suin päin.
Shani on jo kadottanut Jomon.
Tuolla se on!
Se on...
Mitä se tekee?
Vanhemmat tietävät, että tämä voi olla viimeistä helppoa vettä kuukausiin,
joten siitä otetaan kaikki irti.
On allashippojen aika!
Jomo saattaa villiintyä saatuaan liikaa virikkeitä.
Noin.
Nämä sentään ovat enemmän sen kokoisia.
Juomavedestä tulikin mutavelliä.
Muta on norsuille hyödyksi.
Se toimii aurinkovoiteena, ja ne syövät sitä vatsavaivoihinsa.
Voi sentään.
Kuka tuon teki?
Mutta mudalla on synkkä puoli.
Se muuttuu tahmeaksi.
Gaia haluaa kaikki pois mudasta.
Jomo hädin tuskin pääsee ylös.
Mutta nuori poikanen on jumissa ja tukehtumassa.
Matriarkka ryntää apuun.
Se ei ole Gaian poikanen,
mutta se kuolee, ellei saa kasvojaan mudasta.
Vain Gaialla on kokemusta tällaisesta.
Sen pää on ylhäällä. Ensimmäinen askel.
Sen emo on suunniltaan,
mutta sinne meneminen -
sekoittaisi mutaa ja pahentaisi tilannetta.
Tämä on haasteellista jopa Gaialle.
Se kohottaa poikasen päätä -
ja poistaa mudan sen suusta ja kärsästä.
Hengitysteiden avaaminen antaa aikaa.
Gaia käskee Shania rauhoittamaan poikasen emoa.
Poikanen on uupunut, ja sen jalat ovat jumissa.
Mutta Gaialla on suunnitelma.
Jos se pystyy kaivamaan mutaan tarpeeksi suuren pakoreitin,
poikanen saattaa päästä itse pois.
Shanilla on paras mahdollinen opettaja.
Gaia ei luovuta eikä jätä ketään jälkeen.
Tämä matriarkka on vahva voima.
Ja mahtava roolimalli koko laumalle.
Gaia on nähnyt suiston kuivuvan -
joka vuosi 50:n elinvuotensa aikana ja tuntee merkit.
Se tietää, että on aika lähteä.
Gaia muistaa kaikki tekemänsä matkat.
Kaikki polut ja ruokailupaikat.
Maamerkit ja vaarat.
Se tarvitsee ne kaikki suunnistaakseen arvaamattomilla seuduilla.
Gaia johtaa lauman kuumaan Kalahariin.
Tämä on hulluutta!
Mutta jos se odottaa, tarpeelliset juomapaikat -
kuivuvat liian aikaisin.
Eikä aavikon ylitys onnistu.
Perhe liittyy suistosta lähtevien eläinten joukkovaellukseen.
Ne ovat lähdössä tuhannen kilometrin kiertomatkalle.
Se saattaa kestää jopa kahdeksan kuukautta.
Viidentenä päivänä Gaia johtaa ne varjoisaan metsään.
Se muistaa, että siellä on palkoja syötäväksi.
Seuraa odottamaton yllätys.
Kaukaisia sukulaisia.
Osa klaania, jota Gaian perhe ei ole nähnyt yli vuoteen.
Nekin pysähtyvät matkallaan.
Mainio tilaisuus vaihtaa kuulumiset vanhojen ystävien kanssa -
ja kenties saada uusia.
Jomolle tämä voi olla elinikäisen ystävyyden alku -
ja arvokas yhteys uuteen sukuhaaraan.
Norsujen emotionaaliset siteet ovat yhtä vahvat ja pitkät kuin meidänkin.
Shani tunnistaa serkun, jota ei ole nähnyt aikoihin.
Ne juttelevat kurisevilla äänillä, jotka toimivat lähietäisyydellä -
ja kulkevat pitkiä matkoja maassa.
Mutta mikään ei yhdistä niin kuin kosketus.
No niin, nyt ne ovat tervehtineet.
Lounasta tänne tultiin syömään.
Vanha puunravistuskikka poikii...
yhden palon.
Sillä ei ruokita laumaa.
Shani on mestari puunravistuksessa.
Ei onnistu.
Täällä ei taidakaan onnistaa.
Hetkinen!
Kuka tuo kaveri on?
Se tuli tervehtimään äitiään ja muuta perhettä.
Mahtava uros, jolla on ässä hihassaan.
Se saa tempullaan paljon ystäviä.
Palot ovat kaikkien herkkua.
Jomo löysi roolimallin.
Joku päivä.
Palot ovat sitä, mitä Gaia ja perhe tarvitsevat.
Energiapitoista ruokaa, joka auttaa jaksamaan.
Shani tuntee värinää maassa jalkojensa alla.
Matalataajuista ääntä.
Sitä ei ihmiskorva kuule.
Viestejä edellä olevilta norsuilta.
On aika lähteä.
Niiden edessä on hämmästyttävä verkosto ympyröitä ja viivoja,
jotka ulottuvat läpi aavikon horisonttiin.
Mystiset viivat ovat vanhoja norsujen polkuja.
Ympyrät ovat lammikoita, jotka keräävät sadevettä pariksi kuukaudeksi,
kunnes vesi haihtuu.
Joissakin lammikoissa on juuri sen verran,
että perhe voi juoda ja pärjää seuraavaan paikkaan.
Joidenkin väli on liian pitkä.
Ja jotkut ovat kuivia.
Reiät, joissa on vettä auttavat -
perhettä viikkojen mittaisella matkalla aavikon halki.
Niiden liittäminen yhteen on kuin mysteerin ratkaisemista,
mikä vaatii vuosien kokemuksen.
Marssittuaan päivän paahtavan auringon alla -
perhe on epätoivoisen janoinen.
Shani ja Jomo ryntäävät lammikolle -
haluten juoda puhdasta vettä, ennen kuin lauma sotkee sen.
Tyhjä.
Shani voi vielä haistaa veden, mutta se on syvällä.
Jomo jää janoiseksi.
Mutta ilmassa haisee muukin.
Epätavallinen, mutta hämärästi tuttu.
Shani unohtaa janonsa.
Noin vuosi sitten tänne oli tullut norsu,
kaivaten vettä, jota ei löytänyt.
Muistutus riskeistä.
Lammikkojen mysteeri ei ole leikkiä.
Luut ovat hiekan hiomia ja auringon valkaisemia.
Mutta Shani näyttää tuntevan norsun, jonka luita ne olivat.
Ehkä se oli sukulainen.
Tai joku, jonka Shani tapasi vain kerran.
On totta, etteivät norsut koskaan unohda.
Jomo oli vastasyntynyt, kun tämä norsu kuoli.
Shani antaa Jomolle luun, ihan kuin opettaakseen jotain.
Norsuilla näyttäisi olevan syvä yhteys menneisyyteensä,
ja kunnioitus aiemmin eläneitä kohtaan.
Matka on pitkä.
Kestääkö se päivän vai kaksi riippuu vauhdista,
ja Gaia valitsee suorimman reitin seuraavalle lammikolle.
Nyt ei ole varaa erehtyä.
Ensimmäinen safari tarjoaa nuorille uusia ihmeitä.
Jomo on kaivannut leikkitovereita pitkälle matkalle.
Se leikkisi mielellään söpön pikku gepardin kanssa.
Mutta ehkä ei, kun äiti on lähellä.
Viimeinkin rohkaiseva merkki.
Punamehiläissyöjät pesivät siellä, missä on paljon hyönteisiä,
jotta voivat ruokkia poikasensa.
Merkki Gaialle, että lauma lähestyy vettä.
Eilinen muistutti kuolemasta.
Mutta tänään ilma on täynnä elämää.
Ja norsut tuntevat sen suurissa luissaan.
Täällä on varmasti vettä!
Tehkää tietä!
Jakamiselle on aikansa,
mutta kun norsujen on juotava, suurin voittaa.
Jomo löysi leikkitovereita.
Pahkasikoja.
Tästä tulee hauskaa!
Ensin sen pitää odottaa, ettei äiti näe.
Sinne meni.
Nyt ollaan piilosilla.
Mutta pahkasikoja ei kiinnosta.
Nyt ollaankin hippasilla.
Siat ovat sille liian nopeita.
Jomo jahtaisi eläimiä kaiken päivää, jos voisi.
Paitsi tuota.
Ainoa eläin, joka ei väistä norsua, on biisoni.
Ei liiku.
Jomo on varsin rohkea...
kun on emonsa kanssa.
Shani kuorii raikkainta vettä pinnalta, mikä yleensä toimii.
Mutta tämä lammikko on pilalla.
Muut eläimet ovat tehneet siihen ties mitä.
Tätä ei voi juoda.
Mutta tällä keitaalla sentään on pieni mopanipuumetsä.
Norsut pitävät mopanista.
Ja sen lehdissä on sentään vähän nestettä.
Norsu voi syödä päivässä yli 200 kiloa lehtiä ja oksia.
Se vastaa 2,5 tuhatta juustohampurilaista.
Mutta lehtiä havittelee raivoisa kilpailija.
Ja se on ihan omaa luokkaansa.
Mopanimadot voivat syödä kaksi kertaa oman painonsa lehtiä päivässä.
Ne ovat riikinkukkokehrääjän toukkia -
ja voivat tuhota kilometrikaupalla metsää.
Näitä veijareita ei voi ajaa pois.
Ne ovat varteenotettava kilpailija.
Jokunen mato katoaa suuhun vahingossa.
Niin, norsut ovat kasvissyöjiä,
mutta pieni määrä proteiinia ei tee pahaa.
Käy kimppuun, Jomo.
Maapallon suurin maaeläin,
jonka nälkäinen toukka ajaa tiehensä.
Hävitetyssä metsässä ei ole niille mitään.
Minne seuraavaksi?
Muistinsa syövereissä Gaia tietää.
Se on paikka, jossa monet eivät ole käyneet.
Sinne pääsy testaa niiden luottamusta Gaiaan.
Heidän edessään on Afrikan suurin suola-aavikko.
Se on laaja ja julma, ja sen ylitys näyttää mahdottomalta.
Ikivanhat polut johtavat uskomattomaan paikkaan.
Saarelle, joka nousee suolasta kangastuksen tavoin.
Mutta tämä saari on hyvin todellinen -
ja tarjoaa matkaajille yllättävän pelastusköyden.
Apinanleipäpuita.
Niiden turvonneet rungot ovat täynnä vettä,
jonka ne varastoivat sadekaudella.
Gaia toivoo, että mahla pitää perheen hengissä -
suola-aavikon toisen osan ylitystä varten.
Seuraava juomapaikka on yli 300 kilometrin päässä.
Gaia löysi saaren,
mutta Shani opettaa nuoremmille norsuille, miten puiden kanssa toimitaan.
Se repäisee auki paksun kaarnan,
jotta Jomo ja pienet ylettyvät sisällä olevaan kosteuteen.
Näiden puiden muoto horisontissa -
on ollut uupuneille norsuille merkki pelastuksesta sukupolvien ajan.
Ja niiden oksien alla... peti.
Vasta, kun taivas kimaltelee ja päivän kuumuus haihtuu,
saaren oudoimmat eläimet ilmestyvät.
Tämä on taianomainen paikka, jossa norsut voivat uneksia.
Nuorempien mielissä pyörii päivän jännitys -
ja ensimmäinen matka.
Shani ja vanhemmat uneksivat ehkä siitä,
kun esi-isät kerran näyttivät niille tämän saaren.
Osana katkeamatonta tiedon ketjua, joka ulottuu vuosituhansien taakse.
Aavikon aamut ovat kylmiä.
Jomolla ja Shanilla ei ole kiire ylös.
Gaian on saatava perhe liikkeelle,
vaikka sen vanhat luut jo vähän natisevat.
Mutta iästä huolimatta ylösnousu ei ole helppoa tämän muotoisena.
Kärsästä voi olla apua.
Tuo ei auta, Jomo.
Poikaset tarvitsevat äidinmaidon nestettä,
tai ne eivät selviä suola-aavikosta.
Apinanleipäpuun mahla ei riitä aikuisille.
Niiden on päästävä yli ennen kuin tulee liian kuuma.
Mutta aavikko on eri mieltä.
Rutikuiva tuuli on lakaissut kärventynyttä suola-aavikkoa.
Missään ei pääse suojaan kuivattavilta suolakiteiltä,
ja poikasia uhkaa nestehukka.
On vain painettava eteenpäin.
Jomo on vaikeuksissa, mutta Shani rauhoittaa sitä.
Se ei jättäisi poikasta jälkeen.
Suola ja tuuli ovat imeneet nesteen niiden kehoista.
Niiden on juotava pian tai ne kuolevat.
Gaia ei ole varma reitistä,
mutta se tuntee jotain jaloissaan.
Jossain saattaa olla vettä.
Myös Shani tuntee sen ja näyttää tietä.
Se on lähellä.
Shanin vaistot vedestä osuivat oikeaan.
Mutta syvä rotko oli yllätys.
Miten vettä nyt saataisiin?
Miljoonakutoja.
Gaia muistaa lintujen johtaneen emonsa veden luo vuosia sitten.
Ehkä ne tekisivät sen taas.
Norsut seuraavat lintuja läpi solan korkealla joen yläpuolella.
Siellä on pieni virta.
Ne pääsevät kostuttamaan suunsa ja auttamaan kuivuneita poikasia.
Shani on oppinut tänään Gaialta jotain tärkeää.
Pienet linnut voivat olla suuria hengenpelastajia.
Mutta miljoonakutojat eivät jää juomaan.
Gaia miettii, seuratako niitä.
Pieni virta oli Sambesijoen syöttöjoki -
sen upeimmassa kohdassa.
Mosi-oa-Tunya, "jyrisevä savu".
Toiselta nimeltään Victorian putoukset.
Gaian etsimä turvapaikka on putousten yläpuolella.
Saaret, jotka tarjoavat suojan, ruokaa ja rajattomasti raikasta vettä.
Saarilla on palmupuita,
merkki siitä, että norsut ovat olleet täällä ennenkin,
sillä palmun siemenet itävät parhaiten kuljettuaan norsun läpi.
Gaia on löytänyt ylityspaikan.
Yhtäkkiä suuret kehot tuntuvat kevyemmiltä.
Jomo on saanut taas askeliinsa vauhtia.
Pian ne pääsevät saarelle, mutta ennen sitä -
ne maistavat vettä ensi kerran lähes kahteen kuukauteen.
Ihanan viileää vettä mahtavasta Sambesista,
yhdestä Afrikan suurimmista joista.
Antilooppi!
Jomo on kuin kotonaan.
Eläimet muistuttavat suiston huolettomista päivistä,
kun se ajoi takaa eläimiä.
Vailla huolen häivää.
Tuo on krokotiili!
Paras pysytellä lauman lähellä.
Ylävirralla nälkäiset krokotiilit ovat huomanneet norsut.
Alavirralla on maapallon mahtavin vesiputous.
Mutta edessä on kaikki, mitä ne ovat etsineet.
Gaia päättää, että yritetään ylitystä.
Reunan lähellä vesi on matalaa,
mutta krokotiilit metsästävät siellä mielellään.
Shani epäröi.
Se haluaa kääntyä.
Mutta Gaia rohkaisee sitä.
Shani ja Gaia suojaavat poikasia molemmilta puolin,
etteivät krokotiilit ylety niihin.
Krokotiilien jäätyä taakse vastassa oli uusi, pahempi vaara.
Vesi syveni ja virta voimistui.
Se olisi voinut pyyhkäistä norsut alavirtaan ja putoukseen.
Se oli koitunut liian monen norsun kohtaloksi.
Sambesi on tässä 15 metrin syvyinen, ja virta on raivokas.
Onko norsuilla voimaa ja kestävyyttä vastustaa joen voimaa?
Ne ovat melkein perillä!
Ruokaa, vettä ja turvaa yhdessä paikassa.
Ne voivat levätä täällä seuraavat kuukaudet,
kunnes ruoka on syöty ja vesi taas nousee Okavangoon.
Palmun pähkinät ovat täydellisen kypsiä.
Paikalliset, varokaa.
On norsujen juhlan aika!
Pähkinät ovat täynnä öljyä, norsujen tarvitsemaa ravintoa -
ja kasvaneet edellisten sukupolvien syömistä pähkinöistä.
Ei ihme, että niitä kutsutaan norsunluupalmuiksi.
Gaian saari kelpaa mainiosti, kunnes vesi taas nousee Okavangoon.
Norsujen tavoin -
vesikin tekee eeppisen matkan halki Afrikan päästäkseen suistoalueelle.
Matkan, joka on juuri alkamassa.
Tuhansien kilometrien päässä Angolan ylängöillä sää on muuttumassa.
Atlantin valtameren vesihöyry saapuu vuorille ja muuttuu sateeksi.
Eteläisten rinteiden valuma tyhjenee Okavangoon,
missä tuhansien Kalaharin norsujen elämä riippuu siitä.
Mikään tällä planeetalla ei ole yhtä arvokasta elämälle.
Tämä vesi on juuri alkamassa yli 900-kilometrisen matkansa suistoon,
jossa se jälleen kerran muuttaa tomun paratiisiksi.
Gaia ja perhe aloittavat kohta paluun Okavangoon,
jotta saapuisivat suistoalueelle sen ollessa vehmaimmillaan.
Victorian putoukset - Okavangon suisto
Vuodenaika muuttuu myös putousten yläpuolisilla palmusaarilla.
Pähkinät on syöty, ja jäljelle jääneet kasvit kuivuneet -
eikä niistä ole enää ruoaksi.
Elämä on kituuttamista.
Muutos on rankka varsinkin vanhoille.
Gaia väsyy, sen kuudennet ja viimeiset hampaat ovat kuluneet,
ja sen on vaikea syödä, joten sen voimat hupenevat.
Jomo ei ole nähnyt vanhan norsun heikkenevän, ja on hämillään.
Gaia on nähnyt ruoan vähenevän vuodenaikojen mukaan monta kertaa.
Se näki myös toisen, tulossa olevan muutoksen.
Kun ne saapuivat, Sambesi oli raivoisa virta.
Nyt mahtava joki on enää pieni puro.
Kuiva kausi on tuhonnut koko alueen.
Tämä paikka ei elättäisi niitä enää.
Norsut eivät voi elää pienellä saarella.
Niiden täytyy kulkea pitkiä matkoja kukoistaakseen.
Gaia tekee lähtöpäätöksen, ja Shani auttaa kokoamaan lauman.
Lähteminen täältä on sentään helpompaa kuin saapuminen.
Siellä, missä aikaisemmin uitiin, voi nyt kävellä.
Mantereen puolella Gaia voi johtaa perheen takaisin suistoalueelle.
Ne matkaavat metsän varjoissa aina, kun se on mahdollista,
ja säästävät voimansa aavikkoa varten.
Saarelta päästyään Gaia voi taas kuunnella kaukana olevien norsujen ääniä.
Ne kertovat, että Angolan tulvat ovat aikaisessa.
Hyötyäkseen tulvista -
sen on lähdettävä heti lyhintä mahdollista reittiä.
Edessä on erilaisia vaaroja.
Ja erilaisia polkuja.
Mutta päämäärä on sama, paratiisi.
Suorin reitti veisi perheen kotiin, kun tulvakin saapuu.
Mutta se on harkittu riski.
On olemassa syy olla valitsematta lyhintä reittiä.
Reitti vie leijonien maan kautta.
Ja nämä leijonat metsästävät norsuja.
Väijytyksen jälkiä on kaikkialla.
Yleensä kissat käyvät kimppuun vasta kuivan kauden lopulla,
kun nälkä on heikentänyt norsuja.
Siihen on vielä kuukausi.
Yhdessä pysytteleminen ehkä takaa turvallisuuden.
Lauma tarvitsee juotavaa, ja se luottaa Gaiaan,
mutta tämä on huolestuttavaa.
Alkavan myrskyn tuulet antavat kissoille suojan.
Lauman on vaikeampi kuulla tai haistaa niitä näissä olosuhteissa.
Leijonatkin tietävät sen ja ovat rohkeampia.
Kissat lähestyvät perhettä.
Gaian täytyy näyttää leijonille, että perhe on vahva.
Saalistajien on turha haaskata aikaansa.
Leijonat näyttävät uskovan, ettei ateria olisi helppo.
Ei ainakaan päivällä, kun norsuilla on yliote.
Norsut tunnustelevat tietään.
Ne eivät näe pimeällä hyvin, ja saalistajat tietävät sen.
Perheen pitää lähteä yön selkään,
kun vielä voivat.
Hyeenoiden aavemaiset huudot hermostuttavat niitä.
Perhe ei voi ottaa riskejä.
Hyeenat ovat raadonsyöjiä,
mutta saattavat tilanteen mukaan napata poikasen.
Gaia ja Shani pitävät hyeenat loitolla Jomosta ja muista pienistä.
Gaia pelkää tehneensä vakavan virheen.
Hyeenat syövät suuren norsun raatoa,
joka on liian iso niiden tapettavaksi.
Asia on selvä.
Sen tappoi leijona, ja metsästyskausi oli alkanut.
Shani tuntee Gaian hädän.
Jos matriarkka on huolissaan, leviää paniikki.
Leijonat lähestyvät.
Metsästäjä huomaa Jomon.
Shani näkee leijonan ja lähtee takaa-ajoon jättäen poikansa yksin.
Shani ja Jomo saattaisivat joutua piiritetyiksi.
On pakko päästä pois.
Leijonat ovat eristäneet Jomon äidistään.
Jomon on pysyttävä piilossa.
Shani on juossut Jomon turvaksi.
Se ei hylkäisi poikaansa.
Turvassa toistaiseksi.
Gaia oli arvellut, että perhe olisi aamulla kaukana täältä.
Mutta viime yö oli kaaos.
Shani ilmestyy metsästä -
ja yrittää liittyä laumaan.
Ne ovat tiukassa piirissä ruumiin ympärillä.
Gaia.
Lauma oli keskittynyt pitämään nuoret turvassa -
ja kadotti vanhimman silmistään.
Puuttuvien hampaiden vuoksi Gaia oli heikossa kunnossa,
ja yön stressi oli sille liikaa.
Se on vielä elossa. Jotenkuten.
Mutta nämä ovat sen viimeiset hetket. Perhe tietää sen.
Se on ollut perheen kallio viimeiset 20 vuotta,
toverina ja johtajana.
Shanin kärsä on Gaian suussa,
ja se tuntee sisarensa viimeisen henkäyksen.
Ne eivät voi auttaa sitä.
Jomo katsoo Gaiaa viimeisen kerran.
Matriarkan kuolema on merkittävä tapahtuma sen nuoressa elämässä.
Elämää tuovat tulvat lisäävät vauhtia perheen matkatessa kohti suistoa.
Shani yrittää johtaa perheen sinne.
Kun Gaia on poissa, se on vastuussa perheen turvallisuudesta.
Tämä on sille tuntematonta aluetta. Kaikin tavoin.
Nuoret naaraat etsivät tukea toisistaan.
Ne eivät tiedä aikaa, jolloin Gaia ei olisi johtanut niitä.
Ne tietävät, että Shani on seuraaja.
Mutta onko Shanista siihen?
Aika näyttää, ovatko he löytäneet uuden matriarkan.
Viikkoa myöhemmin ihmeellinen tapahtuma keskeyttää matkan.
Uusi poikanen toivotetaan tervetulleeksi -
melkein kahden vuoden raskauden jälkeen.
Perhe on innoissaan.
Elämän ensimmäiset päivät ovat elintärkeitä,
ja kaikki haluavat auttaa.
Poikanen seisoo epävarmoin jaloin.
Jälleen uusi velvollisuus Shanille.
Norsut syntyvät yleensä märällä kaudella,
kun äideillä on enemmän maitoa ja on viileämpää.
Tämä pikkuinen tarvitsee siis ylimääräistä apua.
Shani toivottaa Jomon uuden leikkitoverin tervetulleeksi.
Jomo ei ole yhtä innoissaan.
Se on ollut perheen vauva niin kauan kuin muistaa.
Mutta pikkuinen näyttää kaipaavan apua.
Aivan, se hidastaa matkaa.
Shani raivaa pennulle polkua, kun se yrittää löytää jalkansa.
Pienokaisen äiti on kokematon,
joten se ei selviä ilman Shanin apua.
Shani, eikä Gaia, on nyt se, jonka ohjaukseen perhe turvaa.
Tästä lähtien Shanin päätöksillä -
on suuri merkitys koko laumalle.
Shani miettii kaikkea,
mitä oppi Gaialta tämän rikkaan elämän aikana.
Shanin on itse suunniteltava reitti takaisin suistoalueelle.
Ensiksi sen on vietävä tuore äiti -
paikkaan, jonne Gaia vei sen synnytyksen jälkeen.
Sinne, missä suola tihkuu maasta.
Norsut tulevat tänne veden ja mineraalien takia -
ennen kuin lähtevät aavikolle.
Shani antaa tuoreen äidin mennä ensin,
jotta se voi korvata synnytyksessä menettämänsä nesteet.
Äidille tämä on elintärkeää.
Mutta koko lauma tarvitsee mineraaleja ennen kuin voi jatkaa.
Kuka on kiilannut jonon kärkeen?
Jomo!
Sen on opittava noudattamaan sääntöjä.
Kärsästä on hyötyä, kun kaivetaan suolaa syvältä.
Jomolla ei ole syöksyhampaita, joten se on vähän vaikeaa.
Eikä sen nuori oppipoika auta.
Toinen lauma lähestyy päästäkseen lähteelle.
Shani on nyt oudolla alueella, erossa sosiaalisesta verkostostaan.
Se arvioi tulijoita.
Ryhmä on suuri, niitä on tarpeeksi ajamaan perhe pois.
Shanin on päätettävä, suojellako paikkaa vai perääntyäkö.
Kilpailevat laumat isottelevat joskus nappaamalla poikasia,
ja Shanin perheen on huolehdittava vastasyntyneestä.
Kilpaileva matriarkka silmäilee poikasta.
Shani astuu eteenpäin.
Sitä ei uhkailla.
Shani suojelee poikasta kuin omaansa.
Kilpailija perääntyy. Niitä on enemmän,
mutta niiltä puuttuu Shanin päättäväisyys suojella perhettään.
Poikanen on toistaiseksi turvassa.
Shani päättää, että on aika lähteä kotiin.
Matka ei ole helppo, mutta perillä odottaa palkinto.
Angolan tulvat ovat juuri saapumassa Okavangoon.
Aavikon hiekka, joka on ollut rutikuiva -
puoli vuotta, ei olekaan hengetöntä.
Jotkut otukset ovat odottaneet maan alla tätä hetkeä.
Ja toiset ovat odottaneet niitä.
Tulvan etureuna on täynnä pikkukaloja,
jotka metsästävät veden nappaamia hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Niiden perässä ovat monnit, jotka työntyvät suiston moniin kanaviin -
yhdessä tuhansien muiden tulvaveden pioneerien kanssa.
Pölystä noussut paratiisi.
Jälleen kerran suisto muuttaa muotoaan.
Shani ja perhe eivät ole enää kaukana,
mutta ne ponnistelevat vastatuuleen eivätkä ole juoneet kahteen päivään.
Se koettelee koko laumaa.
Jomo on sitkeämpi kuin ennen matkan alkua.
Mutta poikanen on vaikeuksissa.
Lauma on nyt tiiviimpi kuin koskaan.
Sitä ei jätetä jälkeen.
Perheen voima on tuonut ne tänne saakka.
Ne pääsevät suistoalueelle yhdessä tai eivät ollenkaan.
Ei mitään kiirettä, pikkuinen.
Suiston valkoinen hiekka on nyt sen jalkojen alla.
Ne ovat jo lähellä!
Joka puolelta Kalaharia saapuu eläimiä takaisin Okavangoon.
Matkalla olevat villieläimet ja vesi yhtyvät, ja suiston sydän sykkii taas.
Vain yhdet matkalaiset puuttuvat.
Shani onnistui! Kotona ollaan.
Shani johdatti kaikki takaisin.
Jopa pikkuisen.
Gaia aloitti eeppisen matkan,
mutta nyt on Shanin vuoro siirtää eteenpäin sukupolvien viisautta.
Matkalla syntynyt poikanen maistaa suiston vettä ensi kertaa.
Jomo esittelee sen paikallisille. Omaan erikoiseen tapaansa.
Mutta tämän vuoden koettelemusten ja kokemusten jälkeen,
Jomo todistaa olevansa loistava isoveli -
ja jakaa kaiken, mitä on oppinut laumassa elämisestä.
Uskomattoman matkan tomun ja vaarojen jälkeen -
tämän on pakko olla taivas.
Epävarman alun jälkeen -
perhe hyväksyy Shanin uudeksi matriarkakseen.
Shani ei ole kuin Gaia,
norsut ovat yksilöitä.
Shanilla on oma tapansa johtaa.
Ja se aloitti hienosti.
Muutamassa kuukaudessa nämä rehevät kosteikot ovat poissa.
Perheen on lähdettävä suistoalueelta -
ja kuljettava taas Afrikan valtavien erämaiden halki -
kuten lukemattomien sukupolvien Kalaharin norsuja ennen niitä.
Nämä ovat maapallon viimeisiä norsuja, joilla on vielä vapaus vaeltaa.
Jatkukoot nämä unohtumattomat matkat tuleville sukupolvillekin.
Ja siinä on pikkuinen. Voi sitä.
Leijonien ääni -
12 metrin päästä ovettomasta autosta,
ja meikäläinen pissii housuun.
Naaras, suolainen, kolmevuotias.
Älä maista sitä.
En voi tehdä sitä sinulle.
Koskin sitä tällä sormella ja nuolaisin toista.
Kameran edessä.
Laumaa hermostuttaa selvästi,
kun lähellä on leijonia,
jotka voivat saalistaa poikasia.
Leijoniako?
- Et maininnut niitä. - Tietenkin niitä on.
Tekstitys: Tarja Forss