Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
AFRIKA
Kalahariöknen i södra Afrika är en av världens torraste platser.
KALAHARIÖKNEN
Men varje år flödar en flod från bergen
och förvandlar den här öknens hjärta.
En vidsträckt oas stiger upp ur dammet.
Okavango-deltat har fyllts, tömts och återfyllts i årtusenden.
Och alla växter och djur som nånsin har levt här
har dansat till rytmen av den här stora säsongsbetonade cykeln.
Som blod genom artärer upprätthåller vattnet allt liv här.
Men ett djur är speciellt kopplat till vattnet.
De här Kalahari-elefanterna letar nästan hela året efter mat och vatten.
Så för dem är flodsäsongen i deltat en särskilt bra tid.
Det här är en sida av elefanterna som vi sällan ser.
En 40-årig hona vakar över hjorden.
Shani är den äldsta och klokaste, efter systern, den stora matriarken.
Hon står näst på tur för att bli ledaren.
Det blir ett stort ansvar när tiden är inne.
Men just nu har hon fullt upp med att försöka uppfostra sin ettåriga son.
Och den här ungen är bångstyrig.
Det här är Jomo, en av hjordens yngsta.
I den här lättpåverkade åldern, med så många olika djur att leka med,
är det inte helt säkert att han vet om att han är en elefant än.
Han kan inte hoppa högt, så han är troligen ingen lechwevattenbock.
Men en babian... det verkar mer troligt.
De köper det inte.
Jomo har mycket att lära sig vad gäller att vara en del av hjorden.
För elefanter betyder familjen allt.
I den här tätt sammanhållna gruppen är det alltid nån som håller din rygg.
Och det är vanligen Gaia, Shanis syster.
Hon är matriarken.
En ställning som förtjänas genom ålder och visdom.
Dit hon leder, följer hennes hjord.
Nästan alla här är släkt med Gaia.
Systrar, kusiner, döttrar, barnbarn.
De äldre pojkarna lämnar hemmet i tidiga tonåren
för att söka sin lycka på annat håll.
Men de återvänder då och då för att besöka mamma.
Och för att visa de yngre pojkarna, som Jomo, hur man hanterar problem.
Gaia vet om att deltat torkar ut
och att hon snart måste leda sin familj härifrån
på en jakt efter mat och vatten, tills maten återvänder och de med den.
Det här är jordens sista elefanter
som fortfarande kan göra de här långa vandringarna över hundratals mil
som deras förfäder gjorde.
För många blir resan ny och spännande, men även farlig.
Mycket kommer att hänga på Gaias erfarenhet
och visdomen som har förts vidare från generationer av elefanter.
Varje år är resan utmanande...
men i år kommer den att förändra allas deras liv.
Två månader senare drar sig vattnet tillbaka och paradiset blir till damm.
Jomo leder sprinten till vattnet.
Deltat har blivit till en serie försvinnande pölar,
och de här sista vattenhålen är bra ställen att träffa
andra familjer.
Det sociala livet är som syre för de här elefanterna.
Och de tar sig an det med ansiktet först.
Shani har redan tappat bort Jomo.
Där är han!
Han...
Vad gör han?
De äldre elefanterna vet om att detta kan bli det sista enkla vattnet på månader,
så de kommer att ta vara på det.
Det är dags för ett poolparty!
När Jomo är överstimulerad kan han bli lite lättretlig.
Så där.
De här är åtminstone mer i hans storlek.
Det där gjorde merparten av dricksvattnet till lera.
Men lera är användbart för elefanter.
Det fungerar som solskydd och de äter det för att få bukt med magproblem.
Kära nån.
Vem var det som fes?
Men leran har en mörk sida.
Den blir farligt klibbig.
Gaia är orolig och signalerar time out i lerpoolen.
Jomo tar sig upp med nöd och näppe.
Men en ung kalvhane har fastnat och kvävs.
Matriarken rusar dit.
Han är inte Gaias kalv,
men hon vet att han dör om hon inte kan lyfta upp hans ansikte.
Och hon är den enda som har erfarenhet av det här.
Hans huvud är uppe. Det är det första steget.
Hans mamma är vansinnig av oro,
men vet att om nån kliver ner
så rör det om i leran och förvärrar situationen.
Även för Gaia är det här en utmaning.
Hon håller kalvens huvud högt
och tar bort lera från hans mun och snabel så att han kan andas.
Att rensa luftvägarna köper tid.
Gaia ber Shani hjälpa till med att lugna kalvens mor.
Kalven är utmattad, och hans ben sitter fast djupt ner.
Men Gaia har en plan.
Om hon bara kan gräva en stor flyktväg nog genom leran,
kanske kalven kan gå därifrån själv.
Shani kunde inte ha haft en bättre mentor.
Gaia ger aldrig upp och kommer aldrig vända familjen ryggen.
Den här matriarken är en kraft att räkna med.
Och en kraftfull förebild för hela hjorden.
Gaia har sett deltat torka ut så här
i vart och ett av sina 50 år och känner igen tecknen.
Hon vet att det är dags att gå.
Minnena från alla resor hon har tagit är lagrade i hennes hjärna.
Alla stigar och matställen.
Landmärkena och farorna.
Hon kommer att behöva dem alla för att navigera de här oförutsägbara markerna.
Gaia leder hjorden till den bakande Kalahari.
Det verkar vara rena galenskapen!
Men om hon väntar kommer vattenhålen som de behöver på resan
torka ut innan de hinner dit.
Och de kommer inte kunna korsa öknen.
Familjen gör sällskap med massutvandringen av djur som lämnar deltat.
De ger sig ut på en flera hundra mil lång rundvandring.
En som kan ta upp till åtta månader.
Efter fyra dagars resa leder Gaia dem till en skuggig skogsdunge,
där hon minns att det finns frökapslar att äta.
Men där finns en oväntad överraskning.
Avlägsna släktingar.
En del av klanen som Gaias familj inte har sett på över ett år.
De gör också ett depåstopp på sin egen vandring.
Det är en underbar chans att träffa gamla vänner,
och kanske träffa ett par nya.
För Jomo kan det här vara början på en livslång vänskap,
och en värdefull koppling till en helt ny sida av hans familj.
Känslomässiga band mellan elefanter är lika starka och bestående som våra egna.
Shani återkopplar med en släkting hon inte har sett på åratal.
De pratar med varandra genom djupa muller som fungerar på kort avstånd...
och färdas långt genom marken.
Men inget knyter an mer än beröring.
Okej, då har de hälsat på varandra.
De kom hit för att äta lunch.
Den gamla trädskakartekniken ger...
en frökapsel.
Det utfodrar inte hjorden.
Shani är en mästare på att skaka träd.
Ingen tur.
Matstoppet verkar vara en besvikelse.
Vänta lite!
Vem är det här?
Han har kommit för att besöka sin mamma i den andra familjen.
En magnifik tjur, och han har ett trick att ta till.
Han kommer att vinna många vänner med det här partytricket.
Alla älskar de här kapslarna.
Jomo har hittat en förebild.
En vacker dag.
De här kapslarna är precis vad Gaia och familjen behöver.
Energirik mat för att hålla dem igång på vandringen.
Shani känner av nytt mullrande som får marken att vibrera.
Lågfrekventa ljud.
Mycket lägre än människor kan höra.
Det är meddelanden från elefanter längre fram på vägen.
Dags att dra vidare.
Framför dem finns ett otroligt nätverk av cirklar och linjer
som sträcker sig över öknen till horisonten.
De mystiska linjerna är uråldriga elefantstigar.
Cirklarna är vattenhål som samlar och håller kvar vatten i ett par månader
tills det avdunstar.
Vissa hål innehåller lagom med dricksvatten
för att familjen ska återfylla och färdas till nästa.
Andra är för långt bort.
Och vissa kommer att vara tomma.
Hålen med vatten är språngbrädorna
som familjen behöver på sin flera veckor långa färd genom öknen.
Och att länka dem samman är som att lösa en gåta
vilket kräver många års erfarenhet.
Efter en dags marscherande under den gassande solen
är familjen desperat törstig.
Shani och Jomo springer till vattenhålet
i hopp om att dricka lite rent vatten innan det blir lerigt av alla.
Tomt.
Shani kan känna lukten av vatten, men det är långt under marken.
Jomo får förbli törstig.
Men det finns en annan doft i vinden.
Ovanlig, men ändå vagt bekant.
Shani distraheras från sin törst.
En elefant måste ha kommit hit för ungefär ett år sen,
på jakt efter vatten, men hittade inget.
En påminnelse om insatserna.
Gåtan med vattenhålen är ingen lek.
Benen är förstörda av sand och blekta av solen.
Men Shani verkar känna igen den elefant de kom från.
Kanske det var en släkting.
Eller kanske det var en elefant hon mötte bara en gång.
Och det är sant att elefanter aldrig glömmer.
Jomo var nyfödd när den här elefanten dog.
Shani ger honom ett ben som om hon försöker lära honom nåt.
Elefanter verkar ha en djup koppling till sitt förflutna,
och en vördnad för de som levt innan dem.
Det är väldigt långt kvar att färdas.
Huruvida det tar en eller två dagar beror på farten...
och att Gaia tar den snabbaste vägen till nästa vattenhål.
Det finns ingen felmarginal nu.
Så många nya under för de unga att se på deras första safari.
Jomo har inte haft många lekkamrater på den här långa vandringen.
Han hade gärna lekt med den här söta lilla gepardungen.
Men kanske inte när mamma är i närheten.
Äntligen, ett uppmuntrande tecken.
Karminfärgade biätare bygger sina bon nära rikt insektsliv
så att de kan mata sina ungar.
Det är ett tecken för Gaia om att hjorden måste närma sig vatten.
Gårdagen var en påminnelse om döden.
Men i dag är luften fylld med liv.
Och de känner det i sina enorma ben.
Det finns absolut vatten här!
Gör plats, allihop!
Ibland delar man med sig,
men när elefanter behöver dricka handlar det om överlevnad.
Jomo har hittat ett par lekkamrater.
Vårtsvin.
De ser roliga ut!
Först måste han vänta tills hans mamma inte tittar.
Och... där springer han.
Dags för lite kurragömma.
Men vårtsvinen verkar inte vara intresserade.
Han verkar byta till pjätt.
De här grisarna är för snabba för honom.
Jomo skulle jaga djur hela dagen om han kunde.
Förutom det där.
Det enda djur som inte flyttar sig för en elefant är buffeln.
Flyttar sig inte.
Jomo är faktiskt ganska modig...
när han är med sin mamma.
Shani skummar det färskaste vattnet från ytan, vilket vanligen fungerar.
Men det här vattnet har förstörts
av djur som vadar och gör andra saker i det.
Inget drickbart vatten.
Men den här oasen har åtminstone sin egen lilla mopaniträddunge.
Elefanter älskar mopaniträd.
Och dess löv innehåller åtminstone lite vatten.
En elefant kan äta 300 kilo löv och grenar på en dag.
Det motsvarar 2 500 ostburgare.
Men de har en vildsint konkurrent om de här bladen.
Och den spelar i en helt annan liga.
Mopanilarven kan äta två gånger sin kroppsvikt i blad på en dag.
Den är kejsarmalens larv
och kan ödelägga hundratals kilometer med skog.
De kan inte jagas bort.
De är rivaler att räkna med.
Ett par larver måste bli uppätna av misstag.
Ja, elefanter är växtätare,
men lite extra protein skadar aldrig.
På dem, Jomo!
Det största landdjuret på jorden
jagas bort av en väldigt hungrig larv.
Det här decimerade skogsområdet har inget att erbjuda dem nu.
Men vart ska de ta vägen?
Djupt inne i minnet vet Gaia.
Många av dem har inte varit där förr.
Och att ta sig dit kommer att testa deras tro på Gaia.
Den största saltvattendammen i Afrika breder ut sig framför dem.
Den är enorm, brutal och ser omöjlig ut att korsa.
De uråldriga stigarna leder till en fantastisk plats.
En ö som reser sig ur saltet som en hägring.
Men den här ön är högst verklig
och erbjuder en överraskande livlina för förbipasserande.
Baobadträd.
Deras svullna stammar är fyllda med vatten
som lagrades under regnperioden.
Gaia hoppas att saven kommer att hålla familjen vid liv
under det andra stadiet av överfarten.
Det är det enda vattnet på 30 mil.
Gaia hittade ön,
men det är Shani som lär den yngre elefanten hur man gör med träden.
Hon sliter upp den tjocka barken,
så att Jomo och de andra små kan nå fukten undertill.
Formen på de här träden vid horisonten
måste ha varit ett tecken på räddning för generationer av utmattade elefanter.
Och under deras trädgrenar... säng.
Bara när natthimlen glittrar och dagens hetta avtar
kommer öns konstigaste varelser fram.
Det här är en magisk plats där elefanter kan drömma.
Yngre hjärnor kan sorla av uppspelthet
inför att göra den här resan för första gången.
Kanske Shani och de äldre drömmer om den tid
då deras förfäder visade dem ön.
En del av en obruten kedja av kunskap som sträcker sig årtusenden bakåt i tiden.
Morgnar i öknen är kalla.
Så Jomo och Shani har inte bråttom att kliva upp.
Gaia måste få fart på sin familj,
även om hennes gamla ben knakar lite nuförtiden.
Men oavsett hur gammal du är, är det inte lätt när du har den här formen.
En hjälpande snabel kan komma väl till pass.
Det hjälper inte, Jomo.
Kalvarna behöver vattnet i modersmjölken,
annars kommer de aldrig över saltvattendammen.
Baobabträdens sav räcker inte för att hålla igång de vuxna.
De måste ta sig över nu innan det blir för varmt.
Men öknen har andra idéer.
Vindarna har korsat hundratals kilometer av bränd salt och är snustorra.
Det finns inget skydd från de uttorkande saltkristallerna
och kalvarna riskerar att bli uttorkade.
Att kämpa vidare är det enda de kan göra.
Jomo har det tufft, men Shani uppmuntrar honom.
Hon skulle aldrig lämna honom.
Saltet och vinden har sugit vattnet från deras kroppar.
De måste snart dricka, annars dör de.
Gaia är osäker på vägen,
men hon känner något genom fötterna.
Det kan vara avlägset vatten.
Shani känner det också och visar vägen.
Så nära.
Shanis instinkter om vattnet var rätt.
Men den djupa ravinen var en överraskning.
Hur ska de nu nå vattnet?
Vävare.
Gaia minns att de här fåglarna ledde hennes mamma till vatten för många år sen.
Kanske de kan göra det igen.
De följer fåglarna till en passage högt ovanför den huvudsakliga floden.
Där finns en liten bäck.
Det räcker för att fukta deras strupar och hålla de uttorkade unga igång.
Shani har lärt sig en viktig läxa av Gaia idag,
de här små fåglarna kan vara stora livräddare.
Men vävarna slår sig inte ner för att dricka.
Gaia chansar på att följa efter dem.
Den lilla bäcken var en biflod till Zambezifloden
vid dess mest magnifika plats.
Mosi-oa-Tunya, "Röken som mullrar."
Även känd som Victoriafallen.
Uppströms från fallen finns den fristad Gaia har letat efter.
Öar med skydd, mat och oändligt med färskvatten.
Öarna är fyllda med palmer,
ett tecken på att elefanter har nått hit många gånger förr,
eftersom palmfrön gror bäst när de har passerat genom en elefant.
Gaia har hittat vadstället.
Plötsligt verkar de stora kropparna vara lite lättare.
Jomo har återupptäckt studsen i sitt steg.
De ska snart gå över till ön, men innan dess
är det dags för deras första riktiga drickpaus på nästan två månader.
Utsökt kallt vatten från den mäktiga Zambezifloden,
en av Afrikas största floder.
Antiloper!
Precis som vanligt för Jomo.
De påminner Jomo om de bekymmersfria dagarna i deltat,
där man kan jaga runt djur överallt.
Inte ett bekymmer i världen...
Det där är en krokodil!
Det är troligen bäst att hålla sig nära hjorden.
Uppströms har hungriga krokodiler märkt deras ankomst.
Nedströms finns världens största vattenfall.
Men framför dem finns allt de har letat efter.
Gaia beslutar att de ska försöka gå över.
Vattnet nära kanten är grunt,
men grunt vatten är där krokodiler jagar bäst.
Shani tvekar.
Hon vill vända tillbaka...
men Gaia manar på henne.
Tillsammans skyddar Shani och Gaia de unga på båda sidor
och gör det svårare för krokodilerna att nå dem.
När de lämnar krokodilerna bakom sig ställs de inför en ny, värre fara.
Vattnet blir djupare, och strömmen mycket starkare.
De kan lätt svepas med nedströms och över vattenfallet.
Ett öde som alldeles för många elefanter har råkat ut för.
Här är Zambzifloden 15 meter djup och strömmen är vild.
Har de styrkan och uthålligheten att motstå flodens kraft?
De är nästan framme!
Mat, vatten och säkerhet på ett och samma ställe.
De kan vila här i ett par månader
tills maten är uppäten och vattnet återvänder till Okavango.
Och palmnötterna är perfekt mogna.
Nuvarande boende får se upp.
Det är dags för en elefantfest!
Nötterna är fulla av olja, har all godhet som behövs,
och såddes här av tidigare generationer av elefanter.
Inte undra på att de kallas för elfenbenspalmer.
Gaias ö fungerar bra tills vattnet återvänder till Okavango.
Precis som elefanterna
kommer vattnet att genomgå en storslagen resa för att nå deltat.
En resa som precis har börjat.
Hundratals mil bort, på Angolas högland, förändras vädret.
Vatten som avdunstat från Atlanten träffar bergen och blir till regn.
Avrinningen från sydsluttningarna går ut i Okavango
där tusentals Kalahari-elefanter är beroende av det för sin överlevnad.
Inget på vår planet är viktigare för liv.
Det här vattnet påbörjar sin hundra mil långa resa till Okavango-deltat
där det än en gång kommer att göra damm till paradis.
Gaia och familjen påbörjar snart sin resa tillbaka till Okavango
så att de kan nå fram till deltat när det är som mest grönskande.
Victoriafallen - Okavango-deltat
På palmöarna ovanför fallen förändras årstiden.
Nötterna är uppätna och de växter som återstår har torkat ut
och är inte mycket till elefantmat.
Familjen kämpar för att klara sig nu.
Förändringen är särskilt hård mot de äldsta.
Gaia böjar bli trött, hennes sjätte och sista uppsättning tänder har nötts bort,
och hon tycker att maten här är svårare att äta, så hon tappar styrka.
Jomo har aldrig sett en gammal elefant som börjar tyna bort.
Gaia har sett tillgången på mat avta med årstiden flera gånger förut.
Hon förutsåg också den andra stora förändringen som kommer.
När de kom hit var Zambezifloden en rasande ström.
Nu har den mäktiga floden krympt till en rännil.
Torrsäsongen har ödelagt hela området.
Gaia visste att de måste vidare.
Elefanter kan inte överleva på små öar.
De måste röra sig över stora avstånd för att trivas.
Gaia signalerar avfärd och Shani hjälper till att samla hjorden.
Det kommer åtminstone att bli lättare att lämna stället än att ta sig hit.
Där de en gång fick simma kan de nu gå.
På fastlandet kan Gaia leda sin familj på den långa vägen tillbaka till deltat.
De färdas genom skuggiga skogsmarker om möjligheten finns,
för att bevara sin styrka till öknen.
När de lämnat ön kan hon än en gång ta in ljudet av avlägsna elefanter.
De berättar för henne att flodvattnet i Angola är tidigt.
För att få det bästa av floden
måste hon gå direkt och ta den kortast möjliga rutten.
Där kommer att finnas andra faror...
andra stigar...
men målet förblir ändå paradiset.
Den snabbaste vägen tar familjen tillbaka när floden flödar som bäst.
Men det har sina risker.
Det finns skäl till att de vanligen inte tar den kortaste vägen.
Den går genom lejonmarkerna.
Och de här lejonen jagar elefanter.
Det finns tecken på bakhåll överallt.
Katterna attackerar vanligen inte elefanter förrän i slutet av torrsäsongen,
när de har försvagats av hunger.
Det är en hel månad till dess.
Så länge de håller ihop bör de vara säkra.
Hjorden behöver dricka, och de litar på Gaia,
men det här är oroväckande.
Vindar från en annalkande storm ger katterna skydd.
Det är mycket svårare för hjorden att höra eller känna lukten av dem nu.
Lejonen vet om detta och verkar ha blivit modigare.
Katterna stryker runt kring familjen.
Gaia måste visa lejonen att hennes familj är stark.
Rovdjuren borde inte slösa sin tid.
Lejonen inser att detta inte blir en lätt måltid.
Åtminstone inte under dagtid när elefanterna har övertaget.
Elefanterna trevar sig fram.
De ser inte bra i mörker och det vet rovdjuren om.
Familjen borde fortsätta under natten
och lämna platsen medan de kan.
De skrämmande ropen från hyenor håller dem på helspänn.
Familjen kan inte ta några risker.
Hyenor är kända som asätare,
men skulle ta en liten kalv om de fick tillfälle till det.
Gaia och Shani håller hyenorna borta från Jomo och de andra unga.
Gaia oroar sig över att hon har gjort ett stort misstag.
Hyenorna äter kadavret av en stor elefant,
för stor för att de själva ska ha dödat den.
Det kan bara betyda en sak.
Den dödades av lejon, och jaktsäsongen har börjat.
Shani kan känna av Gaias oro.
Om matriarken är orolig sprider sig paniken.
Lejonen närmar sig.
Jägaren har siktat in sig på Jomo.
Shani upptäcker lejonet och tar upp jakten och lämnar sin son ensam.
Shani och Jomo kan lätt bli omringade.
De måste ta sig därifrån.
Under jakten har Jomo kommit bort från sin mamma.
Jomo måste hålla sig gömd.
Shani har skyndat tillbaka för att skydda Jomo.
Hon kommer aldrig överge sin son.
I säkerhet, för tillfället.
Gaia trodde att familjen skulle vara långt härifrån i gryningen.
Men det var en kaotisk natt.
Shani kommer fram från skogspartiet,
och försöker hitta tillbaka till resten av hjorden.
De står tätt samlade kring en kropp...
Gaia.
Hjorden var så fokuserad på att hålla sina unga trygga
att de glömde bort deras äldsta.
Hennes nednötta tänder hade gjort henne försvagad av hunger
och nattens stress blev för mycket för henne.
Hon är fortfarande vid liv... knappt.
Men det här är hennes sista ögonblick, och det vet familjen om.
De senaste 20 åren har hon varit deras klippa,
och bistått med sällskap och ledarskap.
Med snabeln på sin systers mun
känner Shani henne ta ett sista andetag.
De kan inte hjälpa henne nu.
Jomo tar en sista titt på Gaia.
En matriarks död är ett viktigt ögonblick i hans unga liv.
De livgivande flodvattnen ökar i fart när de rusar mot deltat.
Shani försöker också leda sin familj dit.
När Gaia är borta är hon nu ansvarig för deras säkerhet.
Det här är outforskad mark för henne... på alla sätt.
De yngre honorna vänder sig till varandra för uppmuntran.
De har alltid haft Gaia som sin ledare.
De vet att Shani är den uppenbara efterträdaren.
Men har hon vad som krävs?
Tiden får utvisa om de har hittat sin nya matriark.
En vecka senare avbryts deras resa av en underbar händelse.
En ny kalv välkomnas till världen,
efter en dräktighet på nästan två år
och uppståndelsen i familjen är stor.
De första dagarna i livet är viktiga,
och alla vill hjälpa till.
Han kommer att vara ostadig på fötterna ett tag.
Ännu ett nytt ansvar för Shani.
Elefanter föds vanligen under våtsäsongen
när mödrar kan producera mer mjölk och det är svalare,
så den här lilla kalven kommer att behöva extra hjälp.
Shani välkomnar en ny lekkamrat för Jomo.
Jomo är inte så exalterad.
Han har varit familjens bebis så länge han kan minnas.
Men ungen ser ut att behöva lite hjälp.
Ja, han kommer absolut att sakta ner deras färd.
Shani gör en stig till kalven medan den hittar balansen.
Den lillas mamma är oerfaren,
så dess chanser till överlevnad är små utan Shanis hjälp.
Det är nu Shani, inte Gaia, som måste vägleda familjen.
Besluten hon fattar från och med nu
kommer att betyda mycket för hela hjorden.
Hon ser tillbaka på lektionerna
hon lärde sig av Gaia under hennes rika liv.
Shani måste sätta samman sin egen väg tillbaka till deltat.
Först måste hon ta den nya modern
till den plats Gaia tog henne efter att hon hade fött barn,
ett ställe där salt sipprar upp från marken.
Elefanter kommer hit för att dricka och ersätta mineraler
innan de tacklar öknen.
Shani låter den nyblivna modern gå först
så att hon kan ersätta de vätskor hon förlorade vid födseln.
För modern är det här en livräddare.
Men hela hjorden behöver mineralerna innan de kan gå vidare.
Se vem som har trängt sig före i kön...
Jomo!
Han måste lära sig spela efter reglerna.
Betar är bra att ha när de försöker gräva djupt efter saltet.
Jomo har inte betar, så det är lite svårt.
Och hans unga lärling hjälper inte till.
Ännu en hjord närmar sig, och vill få tillgång till källan.
Shani är på outforskad mark nu, bortkopplad från sitt sociala nätverk.
Hon utvärderar dem.
Det är en stor grupp, med lätthet stor nog att driva bort dem.
Shani måste avgöra om hon ska stå kvar och skydda deras plats eller backa undan.
Ibland kidnappar rivaliserande hjordar kalvar för att säkerställa sin dominans...
och Shanis familj har en sårbar nyfödd att se efter.
Den rivaliserade matriarken får syn på kalven.
Shani kliver fram för prövningen.
Hon låter sig inte skrämmas.
Hon skyddar kalven som om den var hennes egen.
Rivalerna backar undan. De var i numerärt överläge,
men saknade Shanis beslutsamhet att skydda sin familj.
Kalven är trygg för tillfället.
Shani beslutar att det är dags att börja bege sig hemåt.
Det kommer inte att bli lätt, men ett fint pris väntar.
Flodvattnen från Angola kommer nu fram till Okavango.
Ökensand som har varit uttorkad och karg
i ett halvår är inte lika livlös som den verkar vara.
Vissa varelser har väntat under jorden på det här ögonblicket.
Och andra har väntat på dem.
Den främre delen av floden är fylld med små fiskar
som jagar insekter och spindlar som fångas av det nya vattnet.
Kattfiskar kommer precis bakom dem, driver på till deltats olika kanaler
tillsammans med tusentals andra flodvattenspionjärer.
Paradis från damm.
Än en gång förvandlas deltat.
Ute i öknen är det inte långt kvar för Shani och familjen,
men de kämpar mot torr motvind och har inte druckit vatten på två dagar.
Det tar ut sin rätt på hela hjorden.
Jomo är mer uthållig än vad han var när han påbörjade resan.
Men den unga kalven har problem.
Hjorden är mer sammansvetsad nu än nånsin förr.
Han överges inte.
Styrkan i familjen har tagit dem ända hit.
De tar sig till deltat tillsammans, eller inte alls.
Ta så lång tid på dig som du behöver, lilla du.
Den vita sanden i deltat är nu under hans fötter.
De är så nära!
Från hela Kalahari kommer djur tillbaka till Okavango.
Resans djur och vatten strålar samman och deltats hjärta slår igen.
Bara en uppsättning resande saknas.
Shani har klarat det! De är hemma.
Hon har fått tillbaka dem alla...
till och med den lilla.
Den storslagna resan startades av Gaia,
men det är Shani som nu för vidare generationernas visdom.
Kalven som föddes på deras resa smakar på deltats vatten för första gången.
Jomo presenterar honom för lokalinvånarna, på sitt eget speciella sätt.
Men efter alla prövningar och erfarenheter det här året
kommer Jomo säkert att visa sig bli en utmärkt storebror
och föra vidare allt han har lärt sig om att vara en i hjorden.
Efter dammet och farorna på deras otroliga vandring,
måste det här vara rena himmelriket.
Efter en osäker början
accepterar nu familjen Shani fullt ut som deras nya matriark.
Hon blir inte som Gaia...
elefanter är individer.
Shani kommer att medföra sin egen ledarskapsstil.
Och hon fick en bra start.
Inom ett par månader kommer de här frodiga våtmarkerna att vara borta.
Och familjen kommer att tvingas lämna deltat
och ge sig av igen över Afrikas vidsträckta vildmark,
likt otaliga generationer Kalahari-elefanter innan dem.
Det här är de sista elefanterna på jorden som ännu har friheten att ströva.
Må de här oförglömliga resorna fortsätta i många generationer framöver.
Och där är bebisen. Titta på den.
Inget är bättre än ljudet av lejon
intill bilen när man saknar dörrar,
för att man ska kissa på sig lite.
Honor, saltrikt, tre timmar gammalt.
Nej, smaka inte på det.
Jag kan inte låta dig göra det.
Jag rörde vid det med det fingret och slickade på det andra.
Precis ovanför kameran.
De är lite mer nervösa i en sån här hjord,
för lejonen är i närheten,
och lejon kommer att ge sig på ungarna.
- Lejon? - Ja.
- Du sa inget om lejon. - Självklart finns här lejon.
Översättning: Mattias Backström