Downloaded from YTS.MX
Nem is hiszitek, mennyire humortalan egy humoros műsor felvétele.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Őrület! Senki sem mondta, hogy érezd jól magad!
Az utolsó mondat, amit színpadra lépés előtt hallottam:
Ne baszd el!
Nehogy elbaszd!
A NETFLIX EREDETI GYÁRTÁSÚ HUMOROS ESTJE
Egyenesen Berlinből:
Felix Lobrecht!
Ez az!
Pontosan ez az.
Imádom ezt a helyet. Ezt a színházat választottam.
Szerintem gyönyörű. Túl gyönyörű nekem.
Legyünk őszinték!
És nektek is. Ne vegyétek zokon.
Senkinek sem szabadna ennek az orgonának a közelébe jönni.
Gyalázat.
Túl szép.
Nagyon szar helyetek van ott fent!
Nagyon szar lehet nektek.
Van ott fent néhány első randink.
A pasi hencegett: "Páholy jegyem van Felixre!"
És bumm, most ott ülsz.
"Igen, klassz műsor volt.
Nem érzem a lábam. Talán majdnem láttam is egyszer."
"Most baszunk, vagy mi?"
Istenem!
Nagyon kellemes.
Agyamra mennek a fogyatékosok.
Nem azért, mert fogyatékosok. Arról nem tehetnek.
Többnyire.
Igaz,
amikor hulla részegen azzal ámítod a csajt,
hogy egy kerékre állítod a mocidat,
és a kormány mellbe vág és béna maradsz...
azt mondanám...
részben te vagy a felelős.
Nem kellett volna. Felesleges volt.
Nem, komolyan, agyamra megy a fogyatékos parkolás.
Ezért idegesítenek a fogyatékosok.
Őszintén szólva, ez a legtöbb emberre igaz.
Azt hiszem, legtöbben nem mondanák ki a színpadon,
de mindenkit idegesít a parkolás.
Szörnyű marketing.
A kocsiban vagy, haza akarsz menni, és sehol sem lehet parkolni.
Tizenötször körbevezetsz. Haza akarsz menni.
Hugyoznod kell, mint egy medvének.
Hugyoznod kell, mint egy medvének, és végre látsz egy parkolóhelyet.
Nyerő! A fellegekben jársz, beállsz, és... "Basszus!"
Fogyatékos parkoló!
Erre mindenki azt gondolja:
"Rohadna meg minden fogyatékos!"
Nem szép gondolat, de ezt gondolod.
Ha 15 perce vezetsz össze-vissza, hugyoznál, mint egy medve,
végre látsz egy parkolót. Nyerő!
És rájössz, hogy fogyatékos parkoló...
Senki nem gondolja: "Igen, fontos a társadalmi befogadás.
Csak így tovább!"
Nem, azt gondolod: "Akkor ne vezess, te nyomorék!
Parkolni akarok!
Van, akinek még a kocsijától hazáig kell gyalogolnia.
Semmi Rollo Automatico!
"Nem, lábbaló gyalogló!
Rohadt fogyatékosok!"
Látjátok, mit csinál belőlem a fogyatékos parkolás?
Egy... rideg...
tolókocsi-gumi-hasogatót.
A fogyatékos parkoló nem segít az imázsuknak..
Értem én, hogy fontos a fogyatékos parkoló.
Már a fogyatékosoknak, de...
a fogyatékos parkoló, megnehezíti a fogyatékosok
beilleszkedését a nem-fogyatékosok közé.
"Helló! Én is itt vagyok!"
"Tolószék Tóbiás!"
"Igen, én meg Fékezhetetlen Felix vagyok. Viszlát!
Parkolni akarok!"
És azt gondolom, a fogyatékos parkolóhelyek száma
egyáltalán nem arányos
a fogyatékkal élők számával.
Különben nem lennének mindig üresek.
Ez megőrjít.
Amikor valaki oda parkol előttem, mindig arra gondolok,
"Ha nem hiányzik legalább a gerinced fele...
hívom a zsarukat."
Mert nyálas vagyok,
mert nincs elég empátiám ahhoz, hogy megértsem.
Nem sok tapasztalatom volt fogyatékosokkal.
Biztos ez a baj. Nincs perspektívám.
Szerintem javítaná a kapcsolatunkat,
ha igazi párbeszéd lenne köztünk.
Igazi beszélgetés. Mit tudom én...
Talán a fogyatékosságok nyitott háza.
Vagy a fogyatékos élmény napja.
Csak hogy ráérezzek.
A fogyatékosság ábécéjére.
"Á" -tól, úgy is, mint "Á, basszus! Nincs lábam!"
"Z" -ig, vagyis: "Zamek! Engedély kell a tolószékes rámpa építéséhez!"
Nemrég játszottam Trier-ben.
És ez a tolószékes krapek tüntetően kigurult a teremből,
végig a színpad előtt.
Mindenki látta.
Hulla csend. Mindenki dühösen meredt rám.
"Ó, ez azért túlzás!
Elragadtatta magát. Kínos!
Nagyon szégyelltem magam.
Elvörösödtem, és elkezdtem rángatózni.
Lökött, mi?
Hogy mentsem a helyzetet.
Ugrándoztam, mint valami bohóc.
Öt perccel később visszagurult: "Bocs, pisilnem kellett."
Gondoltam: "Tökéletes időzítés!"
A műsor után felvágtam a kerekét.
De ez csak egy a sok közül.
Hashtag...
A tolószéknek elvben van értelme.
Igaz?
Ha nem tudsz járni...
különben nincs.
Különben egy szék kerekekkel.
Ha nem tudsz járni, remek a tolószék.
A görgős járó is jó.
De az olyanok,
amik görgős járónak látszanak, de nincs kerekük?
Az ilyenek...
Kétlem, hogy segítenének.
Mintha valakit, aki nehezen jár, rákényszerítenének,
hogy cipeljen egy kis sublótot is.
"Vidd magaddal! Egészséges!"
"Ó, oké!
Nehéz, nagyon nehéz!"
Biztos volt egy tervezői értekezlet, ahol ez volt a legjobb megoldás.
Eltöprengsz: "Milyen lehetett a többi?"
"Köthetnénk láncon egy követ a nyakuk köré.
Mint..."
Csak, hogy tudjátok, mostantól nevethettek bármin, amit mondok.
Csak vicc. Szabad nevetni.
A politikai korrektség korában élünk.
Valaki mindig diszkriminációt kiált.
És sok esetben igaza van. De itt csak viccelünk.
Nyugodjatok meg,
minden poént megbeszéltem a viccrendőrséggel.
Xavier Naidooval és kollégájával.
Semmi aggodalom nem merült fel.
Igen, szóval…
szabad nevetni mindenen.
Ha már, akkor… Zsidók.
Csak viccelek.
Azt hiszitek ez vicc?
"Eddig az volt a legjobb, amikor ivott."
Tudjátok, mi lenne jó?
Egy bár.
"Nézd, vett egy sört! Ilyen még nem volt! "
Csak úgy mellékesen.
Ismeritek a tini lányokat?
A tini lányok azt mondják: "Hé, a kor csak egy szám!"
És arra gondolsz: "Aha, amennyi börtönt kapok."
Elég fontos szám.
Egy haveromnak van egy alapszabálya:
"Felix, csak kettővel kezdődjön."
Aztán hozzáteszi, "És kétjegyű szám legyen."
Harmincegy éves vagyok.
Olyan öreg. 31. Köszönöm.
Harmincegy. A harmincegy nem vicces kor.
Például 31 éves korban levelet kapni,
sosem jó hír.
Nem jön levél a nagyitól tíz euróval.
Amikor 31 vagy, nagyi már demens.
És Sashának hív téged és a húgodat is.
"Sasha, mi a baj az úszómedencével?
Mi van az úszómedencével?"
"Miféle úszómedencével, nagyi?
Add ide a pénzem, és hallgass!
Megyek is!"
"Sasha?
Sasha!"
31 évesen a levél sosem jó hír.
A harmincegy elég unalmas kor.
Úgy érzed, mindent kipróbáltál.
Innen csak ismételhetsz. Unalmas.
Gyerekként minden nap új dolgokat tapasztalsz.
Minden új és izgalmas. Minden nap tanulsz valami újat.
"Nézd, egy fa! Mi jöhet még? "
31 évesen vége. Az elsők mind megtörténtek.
Az első szex. Az első durrdefekt.
Az első rablás, gyilkosság, cserbenhagyásos gázolás.
Mind megvolt!
Már csak ismételni lehet.
Ez egy unalmas kor.
Úgyhogy nemrég nagyon boldoggá tett egy újabb első.
Életemben először volt...
varjú a nappalimban.
Furcsa helyzet, amikor reggel belépsz a nappaliba,
nem vársz egy varjút... és ott egy varjú.
Kínos helyzet.
Kínos, mint...
Mint amikor ki akarod tárni az ablakot,
de dőlésre van állítva?
És ott állsz...
az ablak alatt, mint egy barom,
és rettegsz az életedért.
Ennek a négyszerese.
Egy varjú a nappaliban.
Ostoba varjú volt.
Ki akart menni, de belerepült a zárt ablakba.
Újra és újra.
Pánikba esett, és mindent összeszart.
Olyan hangos volt, hogy felébresztett.
Félálomban beléptem a nappaliba, és azt gondoltam...
"Nem.
Ezt nem akarom."
Nem tudtam, mit tegyek. Nem volt tapasztalatom varjakkal a lakásomban.
Mondtam a varjúnak: "Kérem távozzon, uram!
Kérem, hagyja el a lakásomat!"
De a varjú csak...
Angolul próbáltam: "Please, leave now!
"Sir, I don't want you in my lakás!"
Aztán láttam, hogy a varjú az erkélyről jött be.
Ezért átlopakodtam az erkélyre,
és kitártam az ajtót.
És ott állok,
31 évesen, az erkélyen,
reggel hétkor a gatyeszomban.
Fél-mereven.
De nem a varjú miatt.
Csak egy hajnali üdvözlet.
Szóval ott állok,
a rohadt varjú, szétveri a lakásomat.
Valahányszor az ajtó közelébe ér:
"No, sir, please.... This direction!
You have to go this direction!"
A varjú gondolta: "Nem.
Mit szólsz az előszobához?"
A varjú eltűnt az előszobában.
Mire gondoltam: "Hát, ez van.
Ez egy új helyzet.
Mostantól egy varjúval élek.
Ez az új karakterem.
Egy rohadt varjú az albérlőm.
Atipikus varjú-lak."
Ott vártam.
Ott fagyoskodtam. Hideg volt.
Kurva hideg.
Takartam a Jenőt a szomszédoktól.
Két órával később a varjú is kijött.
Néztem, ahogy a szörnyeteg elrepül, és azt gondoltam:
"Mekkora bunkó ez a varjú!
Beesik, hívatlanul. Se szia, se semmi.
Szörnyű zajt csap, mindent összeszar.
Neveletlenség!
Én nem látogatlak meg a levegőben,
és nem szarom össze, igaz?"
Rohadt varjú!
Menjen a francba!
Szétrúgom a seggét!
Azt a varjútollasat.
Láttátok a szörnyű képeket a híradóban,
amikor olajszennyeződés van valahol,
és a sirályok szárnya tiszta olaj?
Mindig ugyanaz a szomorú kép.
Ezt kívánom a varjúnak!
Nemrég valaki megpróbált betörni a lakásomba.
Hallottam, nagy zajt csaptak,
de nem tudtam, mit tegyek.
Aztán hívtam a rendőrséget.
És a szemetek...
nem vették fel.
Szombat reggel 1.30-kor Berlinben
ott ültek mind az őrsön, és azt gondolták:
"Ne vegyük fel!
Aki felveszi, az a hunyó.
Ha fontos, úgy is visszahív."
Egyedül voltam ebben a helyzetben. Az első ajtót betörték.
Két ajtóm van, mert gazdag vagyok.
A második ajtó a lakásomba vezet.
Tennem kellett valamit.
Az ajtóhoz lopakodtam, és kinéztem a kukucskálón.
Két kapucnis srác.
Nem tudtam, mit tegyek.
Hát kopogtattam az ajtót.
A saját lakásomban...
belülről kopogtam az ajtón,
hogy tudják, valaki van bent.
"Nem tudom, megfékez-e ez titeket,
de tudjatok róla."
Az életemért kopogtattam.
A fiúk elhúztak.
Gondoltam: "Elkopogtattam őket."
Ne szórakozz a kopogtatóval!
Nem tudtam, visszajönnek-e új felszereléssel.
Felhívtam a zsarukat.
A negyedik csörgésre felvették.
Húsz perc múlva megérkeztek.
Két rendőr.
Az egyik öreg és higgadt, a másik egy fiatal fickó.
Velem egykorú lehet. Bámult, mintha azt mondaná:
"Te voltál a Vegyes hack a legjobb hack-ben!"
Gondoltam: "Haver, ez nagyon amatőr."
És a gatyeszomban vagyok.
Nem fogok ujj-puskát mereszteni.
Most nem!
A szokásos kérdéseket teszik fel. Nem mintha ezzel kilyukadnánk valahová.
De azt hiszem... Gondolkodtam a gyanúsítottak leírásán.
Furcsa lehet egy politikailag korrekt balosnak
amikor egy bűncselekmény áldozata,
és le kell írnia az elkövetőt.
"Hát...
Mindegy, milyen színű volt a haja.
Nemzetiség? Emberi lény volt, oké?
Undorító a bináris gondolkodásod, te heteró, cisz, fehér hím!
Hihetetlen!"
Utálják ezt a zsaruk.
"Rohadt hippi!"
Nem vagyok ilyen. Én…
Ha megkérdez egy zsaru:
"Mr. Lobrecht, milyen magas volt az elkövető?"
"Török volt!"
"Igen, de milyen magas?"
"Milyen magas? Török-méretű!
Hat durum 30!
Kisebb, mint egy német, nagyobb, mint egy kínai. Egy török!
Kapják el!"
Olyan volt mint a villámcsapás.
A betörés alapjaiban rázta meg a hitemet.
Azonnal azt gondoltam: "Fegyver kell!
Lelövök valami szarházit!
Fegyvert akarok!"
Nem kaphatok igazi fegyvert.
Ezért vettem egy riasztópisztolyt.
Légpuska vaktölténnyel.
Csak durran.
"Fel a kezekkel, vagy zajongok!"
"Nem vagy veszélyben, de hangos lesz!"
"Füldugóm van! Fő a biztonság! "
Egy nyavalyás riasztó.
Az ágyam mellett tartom.
Ha valaki újra megpróbál betörni,
megint az ajtóhoz megyek a riasztópisztollyal.
Először kopogok.
Ha ez nem elég, kitárom az ajtót,
és kiállok a pisztolyommal.
Ez a terv.
A terv...
főleg arra épül,
hogy ennyi elég.
Nem számítok ellenállásra.
Fel vagyok készülve, hogy azt mondja, "Az nem igazi."
Készen állok rá. Azt mondom: "Próbáld ki, te rohadék!
Próbáld ki!"
Ha közelebb jön, azt mondom:
"Oké, blöfföltem. Gyere be!"
"Az értéktárgyak arra vannak. Kérsz kaját?"
Nyamvadt riasztópisztoly.
Nincs szerencsém a fegyverekkel.
Gyerekkoromban mindig fegyvert viseltem.
Komolyan.
Berlin Neuköllnből vagyok. Kicsit olyan, mint a Harlem.
Neuköllnből jöttem.
A kerület tele volt fegyveres gyerekekkel.
Minden tízévesnek volt kése.
Rendes kése. Gyilkolni.
Nem zsebkés.
Egy igazi kés akkora pengével, mint a karjuk.
Egy kés.
Mindenkinek volt fegyvere, ezért 12 évesen kést akartam.
És szereztem egy pillangókést.
Ismeritek a pillangókést?
Ez egy háromrészes kés ahol markolat kettényílik.
Aztán vissza…
Aztán lehet játszani.
Jó móka.
Öröm kinyitni. Aztán megölsz valakit!
Aztán öröm bezárni.
Micsoda ötlet!
Első a móka, aztán a gyilkosság.
Aztán újra móka.
Szereztem egy pillangókést.
Az volt a gyerekkori stratégiám, hogy veszélyes helyzetben
elővettem a kést, és elkezdtem játszani vele.
Tudja mindenki, ez a német fiú fel van fegyverkezve.
Negyven kilónyi veszedelem.
Ez volt a trükköm.
Aztán egyszer egyedül ültem a metrón.
Felszállt négy fiú.
Ne teketóriázzunk! Törökök.
Leültek velem szemben, és néztek.
Gondoltam: "Itt az idő!"
Játszottam a késsel. Próbáltam kicsit pszichopatának tűnni.
A fiúk ott álltak előttem, és azt mondták:
"Mutasd csak!"
Én meg odaadtam nekik.
Elvették tőlem.
Négy másodperc alatt.
Nem volt hol kopogni.
Ellopták a kést, ami megvédett volna a lopástól.
Nincs szerencsém a fegyverekkel.
Innom kell egyet.
Száraz a szám.
Száraz, mint a hüvelyem.
Honnan jött ez így hirtelen?
"Száraz a hüvelyem.
Panaszkodom a száraz hüvelyem miatt."
Ez egy nagyon vicces probléma.
Igazából kizárólag női probléma.
Ez szexistának hangzik.
De a száraz hüvelyek 100%-ban a nők számára jelentenek problémát.
És közvetve a férfiak számára.
"Nem fekhetek le veled, túl száraz a hüvelyem."
Hát... Igyál valamit!
Egészségünkre!
Talán segít.
Ártani nem árthat.
Szárazabb nem lesz,
ha H2O-t adsz a nőhöz.
Kikészülök a hüvely-viccektől.
Már érzem.
Komolyan.
Meg lett kenve.
De tényleg.
Csöpög a puncim.
Szóval 31 éves vagyok, és nem érzem a koromat.
Nem így képzeltem el az öregséget gyerekkoromban.
Nem érzem magam öregnek, érettnek és felnőttnek.
Alig hiszem el, hogy 31 vagyok.
Nem hazudok. Bizonyítható. Nem holmi menekült vagyok.
Nem kell csontmérés, meg ilyesmi.
A barátaim mind korukhoz illően viselkednek.
Olyanok, mint a felnőttek.
Ráhajtottak a családra,
a barátnőikkel élnek, gyerekeik vannak.
A haveromnak, Josénak most lesz az első gyereke.
Mármint nem neki.
A barátnőjének.
Annyira nem liberális.
Ragaszkodnak a régi nemi szerepekhez.
"Asszony, szülj nekem fiút!
Most takarítsd fel! Éhes vagyok!"
Nők, ugye?
Másképpen érzik a serpenyőt.
Másképpen tartják a seprűt.
Ezt nem lehet megtanulni.
Szóval Josénak ez lesz az első gyereke.
És őszintén szólva, erre még nem vagyok felkészülve.
Nem vagyok felkészülve arra,
hogy Josénak gyereke legyen.
Ez rám is hatással lehet, és azt nem akarom.
Félek, hogy tennem kell dolgokat.
Egyszer csak ott lesz a baba,
és oda kell mennem, és meg kell néznem.
És valamit reagálni, de nem tudom, mit.
Szerintem csak egy mini-José.
Már a nagy is csúnya volt.
Mindenki izgatott. És José oda akarja adni a babáját.
De nekem nem kell.
De fel kell vennem.
Ilyen helyzetekben nem mondhatod: "Fuj, ne!"
Ijesztő.
Túl nagy felelősség!
Mikor José odaadja a babáját, ezzel azt mondja,
"Nézd, Felix, ez a legfontosabb dolog az életemben.
Törékeny. Teljesen a kezedben van az élete.
És mind téged figyelünk."
Ez megijeszt.
Félek, hogy ez történik.
És akkor mit lehet mondani?
Megtörténhet.
Emberek vagyunk, de mit lehet mondani?
"Hát igen..."
Kínos.
Elsuttyogsz anélkül, hogy észrevennék.
Basszus, megint ráléptem!
Bocsi!
Ettől félek.
Hogy kell biztonságosan fogni egy babát?
Mi a hivatalos módja?
Ösztönösen elkapnám a babát, mint macska a kölykét.
A nyakánál, így...
Őszinte leszek.
Az a felelősség, amit egy apró tehetetlen lény jelent,
olyan szorongást okoz,
ami összeszorítja a mellemet.
Mint a múltkor, láttam egy fiatal anyát
a babájával az utcán, és...
Jó, "fiatal anyát..." ezt úgy értem... "hozzánk képest".
Nem az "élete teljében".
Nem kilenc éves volt. Csak...
...egy fiatal anya az icipici babájával, jó?
És a baba tudott járni.
Nem tudom, szokatlan-e, hogy egy baba jár.
Mikor kezdenek járni? Egy nap után? Fogalmam sincs.
Mindegy. A férfi járt.
Az anya a babával, fogja a kezét...
Aztán a baba csinált egy ilyet, és kiszabadult.
Így...
Elszaladt.
Elkezdett rohanni, mint egy kisbaba.
Őszintén, egy rohanó baba...
Nem tudom nézni!
De ha látom, két gondolat jut az eszembe.
Az első:
"Hová sietsz, haver?
Egyéves vagy, nincs megbeszélésed...
amit titkolni kellene az anyádtól, mi a nagy sietség?
Át kell parkolnod a triciklidet?"
"Igen, átlósan a fogyatékos parkolóhelyen.
Rohadjanak a nyomorékok!
Ott parkolok, ahol akarok. Baba vagyok!
Nem tetszik, haver?"
A babák bárhol parkolhatnak.
A babák azt tesznek, amit akarnak.
A babákra nem vonatkozik a törvény, mert aranyosak.
És a babák ezt pontosan tudják.
"Ide szarok a padlóra, és anya megpuszil.
Baba vagyok, haver!
Letapizom a csajod mellét, haver. Mit akarsz?
Mit tehetsz? Baba vagyok!
Baba vagyok, haver.
Érj hozzám, meglátod, mit kapsz!"
Szóval ez az első gondolatom, ha rohanó babát látok.
Hosszú gondolat. És...
a második gondolatom, hogy nem merem nézni.
Mindig attól tartok, hogy valami szörnyűség tanúja leszek,
ha odanézek.
Mindig...
...felemeli a karját. Hülyén.
Nem tudja, hogy nem kell felemelni a karját a futáshoz.
Nevetségesen néz ki, és ciki a szüleinek.
Aztán felgyorsul, mert nem tudja, mi a sebesség.
Nem tudja szabályozni.
Nem kérdés, hogy egy futó baba tanyázni fog.
Csak az a kérdés, mekkorát.
Berlinben nem az a kérdés, hogy valami veszélyesre esik-e,
hanem, hogy mennyire veszélyesre.
Törött üvegre, égő csikkre...
Egy pillanat alatt futó babából égő baba lesz.
Dezodor!
Ég mint a szemét!
A futó baba elhalálozásának esélye körülbelül 50%.
Tehát egy futó baba élőnek és halottnak is tekinthető.
#Schrödinger babája.
Amint rohan a baba, elkezdhetsz töprengeni,
megvan még otthon az a cipődoboz.
Vagy egy kistáska a H&M-től.
Vagy egy nagy uzsonnás doboz.
Bedugtam a babámat a Tupperware-be...
Dühít, hogy minden haverom ennyire felnőtt,
vagy úgy tesz, és még nem tartok ott, hogy:
"Ti csak csináljátok! Én élvezem az életemet."
Én vagyok az utolsó menő fickó a barátaim között.
Aki lélekben fiatal.
De azt hiszem... Vigyázni kell,
mert "lélekben fiatal"-ból hamar lesz
"ottragadt."
Hamar lesz "jó fej"-ből,
"Mit? Még mindig rapper akarsz lenni?"
Félek, hogy tíz év múlva én leszek ottragadva.
A haveroknak családja lesz és teljes állása.
És én? Én meg...
Hetente háromszor: "Igyunk! Igyunk!"
Hirtelen új barátokat keresek,
és olyanokkal lógok, akik túl fiatalok hozzám.
Néhány rohadt főiskolás valami hülye közös lakásban,
trükkös háztartási gépekkel.
"Csinálhatok magamnak kávét?"
"Igen, fogd a kenyérvágó kést..." "Várj!
Mire kell itt a kenyérvágó?"
"Nyugi! Nyomd be a nyelét
a víztartály és a kávéfőző közé,
nyomd meg a gombot,
várj, amíg nem villog...
Azonnal húzd ki!"
Vagy: "Elromlott a vécé?" "Nem, miért?"
"Mert nem működik."
"Nem nyitottad meg a csapot az erkélyen, mi?
Ha kinyitod az erkély csapját, a vécé rendesen működik."
De utána azonnal zárd el, vagy Lena nem tudja kinyitni az ablakot."
Túl gyorsan nőttek fel nekem.
Nem tudtam akklimatizálódni, hogy felnőjek velük.
Mintha egyik pillanatról a másikra
a barátaim megegyeztek volna: "Felnőttünk.
Mostantól esőkabátot viselünk."
Egyik pillanatban egy klubban állunk,
Russi barátom összehányja magát,
és azt mondja, "Figyu haver!
Vegyünk még egy Vodka Red Bull-t!
Vagy döntsünk be még egy sört!"
És hangulatkeltésként
gurgulázó hangokat ad, egy kis hányással a szájában.
"Szlopálunk egy jó kis sört..."
Egyik pillanatban ez, a következőben pedig
vacsorára invitál külvárosi otthonába.
Kedd délután 5 van,
és egy előregyártott viccel nyit ajtót, mint:
"Nem veszünk semmit!"
Szóval...
ilyen szakállas viccel: "Nem veszünk semmit."
"Állj le haver, hideg van!
Engedj már be! Mi bajod van?"
Időnként megijedek, hogy ez pillantás a jövőmbe,
hogy csak idő kérdése,
amíg én nyitok ajtót egy hercig poénnal az ajkamon.
"Nem ezt rendeltük, ugye?"
És nem hagyom abba,
mert tudom, ezt csinálják a fiatalok.
Ha túl sokáig csinálod, begörcsölsz!
Ez megrémiszt.
Őszintén szólva, érzem az öregség tüneteit. Érzem...
lassú hanyatlásomat.
Hirtelen szürke lesz a hajam...
De nem a menő, George Clooney szürke.
Inkább: "AIDS-ed van?"
Szürke haj, tudom...
Egy italtól egy hétig másnapos vagyok.
Konvencionálissá válok.
Amik eddig nem érdekeltek, most az agyamra mennek.
Valaki nem köszön, és egy napra kikészülök.
"Ne haragudj!"
Kezdek túl konvencionális lenni Berlinhez.
Furcsa, mert Berlinben nőttem fel.
De kezdek túl konvencionális lenni.
Nem értem az egész Berlin techno-, ecstasy-, hepatitisz-dolgot.
Ezt a Berlin-dolgot.
Ezt a turista-, hippi-, bevándorló-dolgot.
Mint: "És halál komolyan,
elkezdtek dobolni az utca közepén!
Ez annyira Berlin!"
Én meg: "Nem, ez rendzavarás, te barom!
Hangos. Irritáló."
Túl konvencionális vagyok Berlinhez. Megyek a boltba,
és látom, valaki fényes nappal
szarik az utcán,
és undorodom.
Túl konvencionális vagyok ehhez.
Nem az én asztalom.
Nem tudom, mit tegyek.
Végül hívtam a rendőrséget...
"Nem tudom, ez a maguk dolga-e, de sajnálattal közlöm..."
Túl konvencionális.
A minap egy pasi megugatott.
Ugatott, mint egy kutya.
Egy felnőtt férfi, leült előttem, és...
"Felix, miért ilyen hangos? Nem tudom. Ugat".
Farkasszemet nézett velem, az üres, halott szemeivel.
Rohadt ugató csavargó.
És "csavargó" alatt nem "hajléktalant" értek.
Az egészen más cipő.
Ami egyiküknek sincs, de...
Nem ugyanaz.
Csak ott állsz, és megugat.
Szuper idegölő,
de nem tudom, mit tegyek. Ez egy új helyzet.
Mit lehet mondani? "Kérlek, ne ugass!"
"Nem! Lábhoz!"
Vagy eldobsz egy botot, és utána szalad.
"Tűnés!"
Túl öreg vagyok ehhez.
Az ugató pasikhoz.
Ez buzisan hangzik.
Túl öreg az ugató pasikhoz.
Néha szeretnék meleg lenni.
Nem vagyok meleg, de néha jó lenne.
Vagy biszex, indulásnak.
Kóstolónak.
Tudatlan, heteroszexuális képzeletemben király biszexnek lenni.
A biszexualitás azonnal lényegesen növeli a potenciális szexpartnerek számát.
Nem találod magad hajnali négykor egy lepusztult klubban,
"Már csak férfiak maradtak itt. Gyerünk!"
Ehelyett:
"Buli!
Elő a snapszot!
Snapsz és pöcs!"
Fogalmam sincs, miért volt ilyen magasan a pöcs.
Szeretek magas pasikkal klubozni. Na és?
Nem is értem, miért nem szeretik a melegeket.
Oké, ott az AIDS.
Kicsit illúzióromboló, de...
Vicc nélkül, miért ne szeretnénk a melegeket?
Az idegeneket? Azt értem.
Egyszerűen: "Más a véleményünk, és az övék rossz és ostoba."
Ezt legalább értem.
"A menekültek megették a nagymamát."
Ez szar dolog!
A fickónak igaza van! Én is dühös lennék.
Megértem. Nem vehetem komolyan, de...
Ne áltassuk magunkat!
Egyikünk sem mentes...
az ilyen rasszista teóriáktól,
mert ugyanabban a struktúrában nőttünk fel.
Nézz magadba, és próbálj jobban viselkedni!
Gondolom, mind liberálisak és nyitottak vagyunk.
Liberálisnak és nyitottnak tartom magam.
Azonban…
Ezt nektek.
Ez mi volt?
Mintha egy kutyát fojtogatnának.
Vicces, bizonyos nevetések mindig kilógnak.
Néhány gyakori típust, kategóriákba soroltam.
Például van egy nevetés, amit mind ismertek:
ezt "a disznó"-nak hívom.
Ez az...
Ezt a másikat, ami mindig kilóg, tüdőráknak neveztem.
Ez az...
A sűrített levegő elsüvít
a daganat mellett.
"Nagyon jóóóó!"
Aztán orrvérzés.
Azt hittem, ismerek minden nevetést.
de a múltkor volt egy nő a közönségben,
akinek a nevetése teljesen kicsinált.
Ez a nő úgy nevetett, mintha begépelte volna egy chat-be,
és Siri visszaolvasta.
Így: "Ha-ha-ha..."
Én meg: "Mi bajod van?"
Elképzelem a köhögését. "Köh-köh-köh."
Helyet cseréltetek?
Fürge volt.
Fürge, mint Hitler.
Fogalmam sincs, hogy Hitler fürge volt-e...
de ha igen, meg kellene adni neki.
"Igaz, borzasztó dolgokat művelt, de fürge volt."
Fürge Hiti.
Úgy hangzik, mint egy olcsó menet a vidámparki Bunkerlandban.
Teljesen egyetértek abban, hogy öregként gyorsabban telik az idő.
Ez megdöbbentett az elmúlt három-négy évben.
Azóta dolgozom ezen.
Visszatekintve az elmúlt három-négy év egy hétnek tűnik.
Elzúgott felettem az idő, és…
Legyünk őszinték, az elmúlt három év egész jól ment.
Elég sikeres voltam, előmenetel, felhajtás.
És most már egy kis hírnév is.
Nem akarok dicsekedni, de... Igaz, és...
Nem vagyok híres.
Senki nem gurítja elém a vörös szőnyeget, csak kicsit...
Ha nagyon akarnám, bejuthatnék a "Vacsorázz velem" műsorba.
Ott állnék, konyharuhával a vállamon,
"Kösz, hogy megkérdezte Giovanni Zarrellát az aceto balsamicóról!
Szuper vicces sztori..."
Ez a nekem való hírnév!
Még a kis hírnevemmel is tapasztalok abszurd dolgokat.
Kíváncsi vagyok, milyen lenne igazán híresnek lenni.
A minap egy klubba tartottam.
Taxira vártam az utcán, amikor egy autó megállt és dudált.
Odanézek: a zsaruk. A rendőrség.
Lehúzzák az ablakot, és egyikük kiszól:
"Felix Lobrecht!
Ismerlek!"
Kapatos voltam, és visszaszóltam: "Rendőrség! Én is ismerlek!"
"Mizu? Merre tartasz?"
"Egy másik klubba megyek."
"Ugorj be, elviszünk!"
Kinyitották az ajtót, beszálltam hátra...
Hárman voltak. Kettő elöl, egy hátul.
Furcsa lett volna, ha mind elöl ülnek.
Rendkívül szoros.
Beszállok hátul, mondom, hova megyek,
mire a sofőr:
"Csapjunk bele, nem? Kék lámpával. Úgy gyorsabb."
Hatvannal végig a városon,
minden piros lámpánál sziréna, tökig a gáz.
Gondolom: "Oké, fiúk...
szuper kedves tőletek,
de nincs más dolgotok?"
"Nem, semmi gond!"
"Lősz a pisztolyommal?"
Sokat tanulok Németországról, mert rengeteget utazom.
A múltkor Saarbrückenben játszottam.
Érdekes adat Saarbrückenről...
Adolf Hitler...
és Joseph Goebbels
2001-ig a város díszpolgárai voltak.
2001-ig.
Alig 56 éves késéssel
valakinek felötlött: "Hát, talán mégse..."
Amikor Zlatko megnyerte a Nagy Testvért,
Adolf Hitler még a város díszpolgára volt.
Kicsit késtek.
Folyton úton. Voltunk Ludwigsburgban.
Aki nem tudná, Ludwigsburg
egy kis egyetemi város Stuttgart mellett.
Megtudtam, hogy Ludwigsburgnak kizárólag női lakosai vannak.
Az egyetem olyan tantárgyakat tanít, ami csak nőket érdekel.
Valami oktatási szar. Fogalmam sincs.
Szóval csak nők vannak.
Csinálom a műsort, és a közönség egyetlen óriási cici.
Egyetlen, remegő...
de ronda cici...
Mint mondtam, tanárképzősök voltak...
Csak nők élnek Ludwigsburgban.
Ez vicces volt, mert pár nappal Ludwigsburg előtt Aachenben jártunk.
És Aachen csupa férfi.
Aachen tényleg egyetlen nagy pöcs.
Van egy hatalmas műszaki egyetem, és ott csak férfiak élnek.
A műsor után, egy diák odajött hozzám:
"Szia Felix, megint én vagyok."
Ami vicces volt, mert sosem találkoztunk.
"Felix, megint én vagyok. Csak azt akartam mondani,
hogy említetted a műsorban, itt csak férfiak élnek.
Őszintén szólva, ez igaz.
Itt Aachenben,
ha tíznél kevesebb férfi vesz körül egy nőt,
abszolút érdemes beállni a sorba.
Aachen neve angolul: "Me Too".
Aachenben minden este szilveszter Kölnben.
Kíváncsi voltam...
tudna-e Aachen és Ludwigsburg együttműködni.
Talán valami testvérvárosi megállapodás, szervezett buszjárat...
ami ritkánkúrt mérnökhallgatókat szállít
Aachenből Ludwigsburgba
gólyaszukákat döngölni.
Csak egy gondolat.
Aztán összejönnek a klubban...
a háromszögletű vonalzóikkal...
és német táncot táncolnak.
A német tánc olyan, mint az iszlámista prédikáció.
Sok minden változott.
Az életkörülményeim is változtak az elmúlt három évben.
Életemben először van pénzem.
Sosem volt pénzem. Most van.
És a pénz... menő dolog.
Tudom ajánlani.
A pénz jó ötlet.
Mit?
Hány óra?
A 42 000 eurós színarany Rolexem szerint,
elmúlt... Jól vagyok, kösz a kérdést.
Valaki odajött hozzám, és azt mondta: "Felix,
jó műsor, de végig elvakított a karórád."
Gondoltam: "Tudom, mi ez? Luxusprobléma."
Tudod, mit mondanak? "Több pénz, több gond."
Nem igaz! Ez hazugság!
A különbség gazdagok és szegények között, hogy az egyiknek szar!
"Felix! Ez olyan igazságtalan!"
Sajnálom, nem beszélek "szegényül".
Nem akarom azt a benyomást kelteni, hogy értelmetlenül pazarolom a pénzem.
Próbálok felelősen vásárolni.
A minap vettem egy Gucci kifordítható dzsekit.
Két dzseki 14 áráért.
Nem, a pénz jó.
De rájöttem, hogy a pénz megváltoztatja az embereket.
Megváltoztatta a bátyámat.
A bátyám a menedzserem. Mindig úton van velem.
És a pénzem valóban megváltoztatta.
Egyik napról a másikra hercegkisasszonnyá változott.
"Felix, mi már nem csinálunk olyasmit, ugye?"
"Hagyd ezt a szegényekre!"
A bátyám annyira kellemetlen lett, hogy a városokban, ahol előadok,
a legszebb hotelekben lakunk.
A bátyám nem elégedett az ötcsillagos hotelekkel.
A bátyám körülnéz,
inspekciót tart.
És ráz. Folyton ráz.
Megrázza bútorokat.
"Nézd, ez elég laza, nem?
Kicsit lepusztult.
Nem alhatunk itt."
A bátyám vicsorog a bútorokra.
A bátyám szarházi lett.
Odament egy helyi promóterhez, egy kávéval a kezében:
"Te!
Gyere ide!
Csak azt akartam kérdezni,
hogy kapucsínót rendeltem,
vagy langyos disznóhúgyot?
Ez a disznóhúgy, igaz?
Persze, hogy disznóhúgy.
Nyilván.
Idd meg!
Igyál, disznó!
Idd a saját húgyodat!"
Őszintén szólva, abszurdnak tartom, ami az elmúlt három évben történt.
Kirobbanó nagyság- és mértékrendbeli változás rövid idő alatt.
Zavarba ejtő. Szürreális.
Szürreális számok a Hype turnén,
ami az első műsortól az utolsóig elkelt.
Több mint negyedmillió jegyet adtunk el.
Az elmúlt három évben írtam egy regényt,
ami bestseller lett, és hangoskönyv,
és filmet csinálnak belőle.
Valamiért enyém Németország legsikeresebb podcastja.
Én...
Most éppen Németország legszebb színházában
veszem fel ezt az estet.
Minden műsoromra mindenütt elkeltek a jegyek.
Mindig is ezt akartam, nem?
És az a vicc, most, hogy mindenem megvan,
egy percig nem tudom élvezni,
mert folyton attól félek, hogy mindent elveszíthetek valahogy.
Szóval ez az én kisbabám.
És félek,
hogy...
Életemben először félek a veszteségtől, mert van mit veszítenem.
A tengerár gyorsan változik. Elég egy kontextuson kívüli idézet.
Egyik nap több ezer ember előtt adok elő,
a másikon ugathatok a bolt előtt.
Az ár gyorsan fordul. Félek ettől.
Próbálom élvezni. De pont ez a hype lényege.
Hirtelen feltűnik, egy nap, és vége.
A nevem Felix Lobrecht.
Kösz, hogy eljöttetek.
Köszönöm!
Szeretlek titeket! A hype igaz!
Endre