Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ohnivé koule: Návštěvníci z temných světů
MÉRIDA, MEXIKODEN MRTVÝCH
Mérida na Yucatánském poloostrově
je epicentrem největšího kataklyzmatu,jaké se kdy na naší planetě odehrálo.
Právě sem dopadl celý asteroid.
Došlo k tomu milióny letpřed vznikem lidstva,
ale tento obřad s ohnivými koulemipůsobí jako jeho rekonstrukce.
Starodávní Mayovéo tom nepochybně vědět nemohli.
Nevíme, co nás zasáhne v budoucnosti...
ČELJABINSK, SIBIŘ
...s potenciálem nás vyhubit.
Bude to ale vypadatjako tato ohnivá koule nad Sibiří,
jen mnohem větší.
Záznamy z obyčejných autokamer
působí jako sci-fi.
Návštěvníci z cizích světů,
z temnoty vesmíru, už dorazili.
A nespočet dalších je ještě na cestě.
KRÁTER WOLFE CREEKZÁPADNÍ AUSTRÁLIE
Pokud se odehraje něco velkého,
rozzáří to oblohu i za denního světla.
Může to ale přijít až za milióny let.
Meteority dopadajína naši planetu v jednom kuse
a ty většíleckde pozměnily ráz celé krajiny.
Také ale měly drtivý dopadna různé kultury.
Dobrým příkladem je ta islámská.
Podle dávné tradice
seslal Bůh z nebes kámen,
aby Adamovi a Evě ukázal,kde postavit oltář.
Meteorit dopadl tam,
kde později vzniklo posvátné město Mekka.
MEKKA, SAÚDSKÁ ARÁBIE
Toto je nejsvětější místomuslimského světa.
Uprostřed stojí Kába.
Do jejího východního rohuje zasazen Černý kámen.
Byl uctívaný již v předislámské době
aspoň tisíc let před tím,než prorok Mohamed založil islám.
Černý kámen je zasazený do stříbrného rámu
a nikdo ho nesmí analyzovat,
ale téměř jistě jde o meteorit.
Islámské náboženstvímá 1,9 miliardy vyznavačů.
Pro poutníky patří Černý kámenk nejuctívanějším relikviím.
Přitahuje nesčetné miliónydotyků a polibků.
Jakožto nemuslimové nesmímedo posvátného města ani vkročit,
takže si musíme vystačits videem z mobilu jednoho z věřících.
Zpět do ticha rozlehlé australské pouště.
Clive Oppenheimerz Cambridgeské univerzity,
který stál u vzniku tohoto filmu,mi vysvětluje...
Vědci se o této obří díře v zemidozvěděli až v roce 1947,
když byla zahlédnuta ze vzduchu.
Průměr kráteru je asi kilometr.
Vznikl, když kus železného asteroidu
o velikosti bitevní lodi pohybující serychlostí 15 kilometrů za sekundu
dopadl na zem.
Stěny kráteru okolo dnatvoří prastaré horniny,
které dopad roztříštil a rozmetal.
Samotný meteoroid se téměř zcela vypařil
a v okolní poušti se z něj našlojen pár roztroušených úlomků.
Charakter vyvrženin naznačuje,že bolid přiletěl z tohoto směru.
Teploty jsou natolik extrémní,
že způsobí obrovský tepelný sloupec,
který vystřelí atmosférouaž do stratosféry
a široké okolí zasype roztavenými úlomky.
A nezapomínejmena ohromnou seizmickou energii,
kterou vytvoří samotný dopad,takže obří zemětřesení.
Stojíme uprostřed pouště,
ale pokud si představíte, že by k tomutodošlo dnes v městské zástavbě,
škody by byly zničující.
Zásah meteoritem je výjimečný?
Jednu ženu zasáhl meteorit,
který proletěl střechou, stropem,
a zasáhl ji,když z křesla sledovala televizi.
U městečka Sylacauga.
30. LISTOPADU 1954
Přežila to,ale měla rozsáhlé pohmožděniny.
Ačkoliv krajina v okolí kráterupůsobí pustě a nevábně,
odjakživa v ní žijí Aboridžinci.
Mnozí se živí jako umělci.
GALERIE BILLILUNA
Například ti v nejbližší obci Billiluna.
Dopad před více než 100 000 letyvidět nemohli,
ale do kulturní paměti
se mohly zapsat čerstvější události.
Motiv kráteru se v jejich malbáchobjevuje často,
ale sahá to dále.
Sešli jsme se s Katie Darkie,
jednou z místních nejlepších výtvarnic.
Toto je vaše malba, že?
Podíváme se.
Povězte nám, na co se díváme.
Je to krásná malba.
Toto je písečný pahorek...
...a tohle je tráva.
Nerostou tam karnti. Žádné brambory.
VÝTVARNICE
Kdysi dávno staří lidé vyprávěli...
...o muži,který se k potokům vydal lovit ptáky.
Šel tunelem pod řekou,
ale my jí říkáme potok.
Ústil na druhé straně kráteru.
Pak se vrátil tam, odkud přišel,
když se vydal na lov.
A jak v tomto vyprávění ten kráter vznikl?
Jaký má původ?
Ve světě kartiya tam dopadl meteorit.
- Podle našeho příběhu.- Podle příběhu bílých.
Podle některých tam spadla hvězda.
Ale předkové a starci nám říkali,
že do toho kráteru spadl Duhový had.
Tak máme o kráteru tři různá vyprávění.
Ale spojují se v jedno.
Vždy tam bereme děti.
Každý víkend tam vyrážíme kempovat.
Vnímáme tam přítomnostnašich předků a naší rodiny,
když kráter navštěvujeme, opatrují nás.
Je to pro nás vzácné místo.
Pro naše rodiny také.
Meteority dopadají náhodně.
Významný dopadlve francouzském regionu Alsasko.
Tady ale změnil záležitosti lidstva.Ovlivnil dějiny.
V dáli je město Ensisheim.
ENSISHEIMALSASKO, FRANCIE
V 15. století se tu tvořily dějiny světa,
když habsburská říše získala legitimitu
díky spadlému kusu kamene.
Pamětní deska značí, kde dopadl.
Clive si přizvalprofesora Simona Schaffera,
kolegu z Cambridgeské univerzity.
Je historik vědya jeden z posledních polyhistorů.
Co se tehdy 7. listopadu 1492 odehrálo?
O tomto pozoruhodném dni
se tamhle na jihovýchodním nebiobjevila ohnivá koule,
která letěla nesmírně rychlea za letu hvízdala.
Pak kolem 11:30 dopolednedopadla sem na pole.
Podle většiny líčení
na poli stál jen jediný člověk.
Pasáček.
Musel být svědkem něčeho fascinujícího.
Viděl, jak na pole dopadl 130kilový kámen
a vyhloubil jámu.
Sedmý listopad 1492,
okamžik dopadu tohoto kamene,
byl jen pár dní po dalším nárazu:
připlutí Kryštofa Kolumba a jeho posádky
do Nového světa, do Karibiku.
Nakonec díky Kolumbovi
tu dnes roste kukuřice.
Je to důsledek toho, že se do evropskéhozemědělství rozšířily plodiny,
které do té doby rostly pouze v Americe.
Pád kamene byl natolik významný,
že některé z kronik popisujících rok 1492
zmiňují pouze ensisheimský meteorit
a o Kolumbovi mlčí.
Domnívali se,že dopadl podle božího záměru
poblíž nesmírně významného města,
alsaského Ensisheimu.
V Ensisheimu tehdy
bylo sídlo rakouských silpro tuto část světa.
Během dvou týdnů po dopadu kamene
do města dorazil
vrchní rakouskývojenský velitel Maxmilián.
Ale proč pro lásku božíten kámen dopadl sem a právě tehdy?
Na toto pole dopadl právě pro lásku boží.
Tehdejší lid
v úžasných nadpřirozenýchnebeských znameních viděl poselství.
Brali to jako takový e-mail zaslaný Bohem
Maxmiliánovým poddaným,
aby jim sdělil, že vládne legitimně,
že porazí všechny nepřátele
a že mají jeho nařízení poslouchat.
Co na tom fascinuje vás?
Jednou z věcí,která u meteoritů vyvolává posedlost,
je to, že se s nimi pojí smysl, poselství.
Lidé se domnívali,že doprovázejí další pády.
Tělesné údy a žáby a krvavý déšť.
Morové rány a další katastrofy.
Věc jako meteorit je organizmus,
takové zvíře, které k nám promlouvá.
Považuju to za velmi působivýa výmluvný pohled.
Představa, že meteority mají hlubší význam
a že lidstvo má za úkolten význam vykládat.
Simon Schaffer mohl pokračovat
osm hodin bez přestání,a přesto by nezačal nudit.
Chtěli jsme ale v místním muzeuspatřit zbytky toho skutečného kamene.
Působí neskutečně, podněcuje fantazii.
Chtěl nás přivítat starosta města.
Zde stojí po boku přátel meteoritu.
Tento znak čerpáze středověkého dřevorytu.
Setkáte se s ním všude.
Dnes ale představuje uvažovánína staletí dozadu i kupředu.
Mysleli tito členové bratrstva kamenena dalekou budoucnost?
Na co myslí?
Jaké mají dalekosáhlé plány?
Co když lidstvo vyhyne?
Co bychom zanechalibudoucím astronautům z jiné galaxie
jako důkaz, že padlé druhy neopustíme?
Hned vedle kamenejsme našli tuto instalaci.
„Dobrý den, já jsem Jean,“
říká simulakrum v naději,že mimozemšťané rozumí francouzsky.
„Jsem horník.
A takto krásný býval náš svět.
Když se na nočním nebiobjevilo nebezpečí pro naši planetu,
podnikli jsme opatření.
Vykopali jsme chodbya vybudovali podzemní úkryty.
Myslíme si,že máme naději přečkat desítku let.
Pokud se objeví velká ohnivá bouře,
věřím, že ji lidstvo přečká.
Nejsem ale prorok. Jsem pouhý horník.
Snad budete s návštěvou spokojeni.“
OSLO, NORSKO
Další zastávkouje velká sportovní aréna v norském Oslu.
Je tak prostorná,že se do ní vejde celé fotbalové hřiště.
Nás ale zajímala její střecha
a tento muž, Jon Larsen.
Nejslavnější norský jazzový hudebník.
Jako občanský vědec
má plné právo na této velké střeše být.
Jak to celé začalo? Jak jste to tu našel?
Hledal jsem na Google Earth
a našel jsem největší možnou střechu.
Tato sportovní arénabyla tehdy v Oslu asi největší.
Říkal jsem si...
...že drobné objekty se skutálejítady po straně, nahromadí se tu
a skončí poblíž odtoku.
Jak vidíme, je tu spousta špíny,
ale mezi ní najdemečástečky kosmického prachu.
Jak jste začal?
Máte úspěšnou 40letou hudební kariéru.
Proč jste se ocitl na střechách?Chtěl jste utéct fanouškům?
Ne. Odjakživa jsem sbíral minerálya zajímal jsem se o geologii.
Je to můj celoživotní koníček.
Před deseti lety jsem si jednouběhem snídaně venku
všiml třpytivé černé tečky na stole,
která tam okamžik předtím nebyla.
Vzal jsem ji do prstů
a díky své praxi amatérského mineraloga
jsem poznal:„Páni, on je to vlastně kamínek.“
Říkal jsem si:
„Kde se tu vzal? Že by z vesmíru? Nevím.“
Tak jsem začal googlovat a zjistil jsem,
že existují zvláštní drobné částečkykosmického prachu
zvané mikrometeority.
Tak to celé začalo.
Myslíte si, že jsou tady.
Co za vybavení potřebujetepro sběr téhle břečky?
Mojí hlavní zbraní je tento magnet.
Využívám magnet hlavně proto,
že mikrometeority jsou magnetické.
Nejdřív vložím samotný magnet
do ochrannéhoplastového zip sáčku, takhle.
Pak ho chytnu za háček...
Je fascinující,že Jon Larsen s tak primitivním vybavením
založil zcela nový vědní obor.
A toto bude oblastpro odběr vzorků.
Přiložím ho takhle k zemi.
Těžké částečky se posunou dolůa zůstanou na nejtěžším místě.
Toto mohou býtmikroskopické magnetické částečky.
Později je prozkoumám pod mikroskopem.
Jaký je denní toktěchto kosmických částic na Zem?
Známe hodnotu?
Přibližně 100 metrických tun.
Představte si dva velké náklaďáky písku,jak na Zemi denně sypou kosmický prach.
Ale to představuje jednu částečku
ročně na metr čtvereční.
Ty částečky jsou jako poslové, že?
Působí to jako poselství určené přímo vám.
Jo, pro mě ano.
Jde o nejstarší hmotu vůbec.
Nic necestovalo větší dálku.
Když najdu mikrometeorita cítím ho na prstu,
nikdo se ničeho tak starého ještě nedotkl.
Jako bych se díval věčnosti do očí.
Jde o pozůstatky jiné generace,
předchozí generace umírajících hvězd.
Jde o historii sahajícíaž k velkému třesku.
Toto je Jan Braly Kihle,
geolog, který Jonovy vzorkyanalyzuje pod mikroskopem.
Získal si nás úboremve stylu Wyatta Earpa.
Narodil se v Texasu.
To ho ale nedefinuje.
Čtyřikrát překonal rakovinu,
dvakrát z toho šlo podle nějo jistý rozsudek smrti.
Ve snaze přispět výzkumu rakoviny
se teď podílí na průkopnickém pátránípo jejích nových léčbách.
Toto je podsvětí.
Tady vytváříme fotografickou dokumentaci.
- To je můj přítel Jan Kihle.- Dobrý den.
Už léta spolupracujeme
na vytváření barevných fotografiímikrometeoritů ve vysokém rozlišení
při zvětšení,jakého nikdo jiný na světě nedosahuje.
Jaké zvětšení je potřeba?
Jde o tak malé částečky,
že jsou téměř neviditelné.
Potřebujeme zvětšení 2 000x,nebo spíš 3 000x.
Pak bude mít původní snímekprůměr jeden metr.
To potřebujeme.
I když to všichni měli za nemožné,stvořili jsme zcela nový vědní obor.
Asi si vzpomínáš, jak se k tomudřív vyjadřovali naši kolegové.
- Vysmáli se nám.- Ano. To ano.
Ptali se nás: „Co chcete dělat? Cože?
Každý ví, že to je přece nemožné.
Poměr signál-šumje přes jedna ku miliardě.
To chci vidět.“
Neranilo tě to tehdy?
Jistěže ne.
Tak to ve vědě chodí.
Nejde v ní o city. Hlavní je zvídavost.
Tohle je z dneška.
Když vidímetuto specifickou strukturu, víme,
že jde o mikrometeorit,a ne o průmyslovou částici.
Vypadá dost rozmazaně.
Můžeme ho vyfotografovat?
- Ne.- Ne.
Stačí jen...
Když se nám srdce rozbuší příliš,způsobí to rušení.
Takže to nejde.
Při samotném fotografováníodsud musíme odejít.
Odkud ty částečky vlastně jsou?
To je dobrá otázka,protože odpověď neznáme.
Logicky jsou z vesmíru.
Některé jsou z pásu asteroidů.
Jiné třeba z kometární hmoty.
Ale také může jít o částečky z jinýchgalaxií, jiných slunečních soustav.
Původní tělesa jednotlivých zrnek neznáme.
Je to něco úžasného.
Jon každé úterý večerpřinese nový materiál
a jenom zíráme.
Jako bychom byli zase děti.
Tyto částečky jsou drobnéa osamocené už ve vesmíru.
Některé z nichnikdy nedosáhly větších rozměrů
jako třeba při formaci...
Kdyby se podílely na formaciplanetek v pásu asteroidů.
Jde vlastně o kosmický prach.Prach je ve vesmíru všude.
Například tady nahořevidíme slitinu železa a niklu.
A tady je pěkný zárodek krystalizace.
Začalo to obyčejným sklem.
Teď krystalizuje do krystalů olivínu.
A tady na okrajije tenoučký lem sulfidů železa.
Vypadá jako taková ledová exoplaneta.
Jako masa. Jo.
Lámou se tam ledovce.
Tahle mi přijde obzvlášť zajímavá.
Vstup do atmosféryproběhl za velmi vysoké teploty.
Předek je nahoře.
Tím směrem se pohybovalav zemské atmosféře.
Když začala zpomalovat,těžké kovové jádro se posunulo vpřed
vlivem setrvačnosti
a vytvořilo takový kovový pahorekv přední oblasti částečky.
Opět klasika se železem a niklem vepředu.
I když už jsme shromáždili2 500 různých exemplářů,
každý je odlišný.
Když začnete mikrometeoritya částečky kosmického prachu poznávat,
vidíte, že se od pozemské geologievýrazně odlišují.
Prošly si procesemovlivněným rychlostí, hyperrychlostí,
50krát vyšší než u kulky z pušky,
a extrémními teplotami.
A pak se z nich stanou poklady z vesmíru.
Krása a podivnost, které jsmenyní spatřili, mohou být ještě podivnější.
To je ten obrazec.
Držte to a já půjdu dopředu k tabuli a...
Obrazec, který Clive promítá,
je důkaz něčehodříve považovaného za nemyslitelné.
Souvisí s krystalickou strukturou,
která se zdála být zcela nemožná.
Takzvanými kvazikrystaly.
PRINCETONSKÁ UNIVERZITA
Tento muž onu nemožnost odmítal přijmout.
Je to renomovaný kosmologPaul Steinhardt z Princetonské univerzity.
Našel jste důkazy přírodního kvazikrystalu
v meteoritu z vesmíru.
Ale co to kvazikrystal je?
Kvazikrystal je forma hmoty,kterou jsme dřív považovali za nemožnou.
Stovky let jsme si byli jistí,že jsme dokázali, že není možná.
Ale jak víme dnes, nejenže je možná,
ale vznikla ve vesmíru už dávno,
dříve, než jsme tušili.
Začněme něčím jednoduchým.
Krystaly obsahují uspořádané vzory,
jako podlahové dlaždičky v koupelně.
- Dobře.- Obyčejné čtverce.
Čtvercové dlaždice zapadají perfektně.
Ale s pětiúhelníky, pětičetnou symetrií,
máte brzy problém.
Půjdeme tímhle směrem.
A...
Už vidím, kde vznikne problém.
Vidíte, co se děje?
Otevřeli jsme mezeru.Teď se musíme zamyslet.
Tuhle část nezaplníme.
Jde tam tak i tak,
- ale v žádném případě to...- Jo.
Atomy mezery nesnášejí, takžejakmile je mezi skutečnými atomy máte,
posunou se, aby je odstranily.
Dřív platilo, že pětičetná symetrieje v hmotě zapovězená.
Kvazikrystalyjsou ale ještě komplexnější a tajemnější.
Nejdřív sena kvazikrystalický vzor podíváme,
abychom si o nich udělali obrázek.
Dobrý příklad je toto dláždění na stole.
Při bližším pohledu vidíte,že ho tvoří jen dva dílky, tyto dva tvary.
Slepice.
Vypadá to jako dětské puzzle,
ale stojí to na důvtipné matematice.
Tento vzor objevilv 70. letech sir Roger Penrose.
Matematik a příležitostný kosmolog.
Je udivující, že kvazikrystalický vzor...
SVATYNĚ DARB-E IMÁMISFAHÁN, ÍRÁN
...lze nalézt na svatyniv íránském Isfahánu.
I bez znalostipříslušných matematických zákonů
řemeslníci před více než 500 lety
vyřešili nemožnou geometriipětičetné symetrie.
To je ono.
Měl bych vás varovat.
Varování bylo oprávněné.
Ano, odteď je to vskutku tak složité,
že vás nebudeme týrat podrobnostmi.
Jen ukázka.
Takže místo jednoho dvacetistěnumáme dvacetistěn z dvacetistěnů.
Řekli jsme si: „Aha, takhle třebajde pokračovat stále dál
při zachování té struktury.“
Objevil se ale problém.
Tento model ale problém vyřešil.
Představuje pravý kvazikrystal.
...lze vytvořit pouze tuto rovinu...
Steinhardt ho pakchtěl nalézt i v přírodě.
Vyrazil jste do terénu na Kamčatku.
Muselo vás k tomu vést...
Jo. Vedl mě tento model.
Říká totiž:
„Pokud jsou mezi atomysíly působící jako tato spojení,
nezbyde jim než vytvořit tuto strukturu.“
Vedlo mě to k zamyšlení:
„Je možné, že příroda vytvořilakvazikrystal dříve než lidé?“
Tak začaly desítky let pátránípo přírodním kvazikrystalu.
Nakonec jsme ve Florenciinašli mineraloga Lucu Bindiho...
FLORENTSKÁ UNIVERZITA
...který měl ve svém muzeumaličký vzorek...
Měl tam kámen, smíšený kámen,
uvnitř kterého bylo zrníčko kvazikrystalu.
Analýza tohoto vzorku
nás dovedla k domněnce,že může jít o kus meteoritu.
Abychom ji ale prokázali, museli jsmezjistit, odkud ten kámen vlastně pochází,
a zkusit najít další podobné vzorky.
Proto Paul Steinhardt a Luca Bindi
podnikli výpravudo nejvýchodnější části Ruska
poblíž Beringovy úžiny.
Červený bod ukazujenaleziště fragmentů meteoritu.
Našly se poblíž Listvenitového potoka,
o kterém nikdy nikdo neslyšel.
V expedici byli i členovépůvodního ruského týmu geologů,
který před desetiletíminašel první vzorek.
Museli překonávat neprozkoumaný terén,
což byla novinkazejména pro Paula Steinhardta,
který do přírody dosud zavítal nanejvýšv parcích Princetonské univerzity.
Týraly ho myriády komárů.
Zde ho vidíme s moskytiérou přes obličej.
Spal přerušovaným spánkem.
Medvědi se mu zjevovali nejenv nočních můrách, ale skutečně tam byli.
Jejich vyčerpávající pátránípo fragmentech meteoritu se vyplatilo.
První zkoumání nálezů vypadalo slibně.
Bindi a Steinhardtteď měli důvod oslavovat,
i když dosud nemohli vědět,zda tam kvazikrystaly najdou.
Rentgenová difrakční strukturanově nalezených vzorků
odhalila zapovězenou pětičetnou symetrii,
důkaz,že meteorit obsahoval kvazikrystaly.
Co jste cítil, když jste to viděl?
Jako by se pro měv té chvíli zastavil čas.
Když...
Jakmile jsem ten obraz viděl,hned jsem věděl,
že vše, čeho jsme seta desetiletí snažili dosáhnout,
teď bylo dosaženo.
Navíc jsme potvrdili,že tento kvazikrystal
nejenže vznikl v přírodě,ale vznikl ve vesmíru.
CENTRUM STUDIA METEORITŮ
Opouštíme tajuplné záhady hmoty
a přecházíme k obyčejnějším kamenům,které k nám spadly.
...máme tady lepkavé rohožky.
Arizonská státní univerzitajich má velkou sbírku.
Kvůli špíně zvenčípři vstupu do čistého archivu.
ARIZONSKÁ STÁTNÍ UNIVERZITA
Čekaly na nás divoké příběhy.
Při vstupu tam šlápněte,ať si očistíte boty.
Dobře.
Prováděl nás kurátor Laurence Garvie.
Uvnitř je přetlak,aby se tu udržoval čistý vzduch.
- Jsou čisté?- Jo.
Také to tu hlídají kamery.Usmějte se. Zamávejte.
Nejdůležitější ale je,
že v takovémto archivu meteoritů
musí být maximálně zachovánačistota meteoritů.
Obvykle chceme být čistí my.
Tady se snažímenezašpinit vzorky mastnotou z prstů.
Tak si prosím navlečte rukavice,vezmu si je i já.
Chci vám totiž ukázat
jeden z nejúžasnějších meteoritů,který dopadl před pouhými pár týdny
na Kostarice.
Je to meteorit plný organických sloučenin.
Je to významné.
Nese informace o rané Sluneční soustavěa možná i o vzniku života v ní.
Samotné vzorky mámv těchto zvláštních skříňkách.
Jsou to dusíkové skříňky.
Je v nich suchý dusík.
To je důležité,do skříněk je přivedený suchý dusík.
Když je otevřete, je slyšet,jak tam ten dusík proudí.
Meteority jsou tam uchovávané.
Nestýkají se s vodou ani s kyslíkem.
Je to aktuálněten nejlepší způsob konzervace.
To je to syčení?
Správně.
Takže například tady je...
...jeden z nejúžasnějších meteoritů.
Vidíte jeho název?
„Psí bouda“.
Takže ho...
Tak...
Ještě dodám, neupusťte ho.
- Pokusím se.- Prosím, neupusťte ho.
Tento kámen spadlpřed pouhými pár týdny v Kostarice.
Spadl na psí boudu, kde zrovna spal pes.
- Snad to přežil.- Minul ho o pár milimetrů
a uvízl v zemi hned vedle psa.
Je také zajímavý tím,že na něm zůstalo pár psích chlupů.
To snad ne.
Nejúžasnější na něm je,
že když si k němu přivoníte...
...můžete cítitorganické sloučeniny uvnitř.
Jsou to sloučeniny staré 4,5 miliardy let,
které vznikly na dávné planetě,
která už neexistuje,
usadily se v tomto kameni,
který čtyři miliardy letv podstatě obýval pás asteroidů,
než ho z nějakého důvodu opustil,
dopadl v Kostarice
a teď je v naší sbírce meteoritů.
Co je to za vůni? Je taková...
To vlastně nevíme, ale domníváme se...
Je to něco jako kuličky proti molům.
Něco podobného té látce.
Něco jako rozpouštědlo?
Jo, tak trochu. Trošku.
Vrátím ho zpátky, pokud ho už nechcete.
- Ne.- Mimochodem,
ta červená je ze střechy té boudy.
A ta bílá je z její podlahy.
Došlo tomu psovi hned,že obdržel návštěvu z nebes?
To ne, ale představte si,
že lidé psyk vyhledávání meteoritů čichem využívají.
Dají se vycvičit k hledání té vůně.
Vrátíme ho zpátky.
Toto je železoz Tolucy v regionu Jiquipilco.
Podívejte se.
Neupusťte ho. Rozlomí se.
Panečku.
Musí vážit takových...
Nevím, 30, 40 kilo, jen ten jeden kámen.
Je to čistá železná ruda?
Čisté železo, ale bohaté na nikl.
- Ať ho neupustíte. Můžeme.- Tu máte.
Jeden z nejzajímavějších úkazů,který jen tak nevídáte,
je tento materiál, tektit.
Toto je... Země zažila dopad,
který v podstatě roztaviljejí velkou plochu.
V tomto případě možnáněkolik tisíc kilometrů čtverečních půdy.
Téměř v okamžiku se roztavila.
Následný otřes z dopadu
tento materiál vyvrhlnad asi třetinu Země.
Kdy se to stalo?
Odhadujeme, že asi před 750 000 lety.
Zní to jako dávná doba,
ale z geologického pohleduje to včerejšek.
- Je to nedávný úkaz.- To je sklo?
Toto je... Poslouchejte...
Je to jen sklo, ale není mimozemské.
Všechen ten materiál se na Zemi roztavil,
proměnil se v taveninu,a pak byl vyvržen nad povrch.
Tuto hmotu naleznetev jihovýchodní Asii, na Filipínách,
přes Indonésii až po Austrálii
a ještě dál až po Antarktidu.
Šlo o ohromnou událost.
Prohlédněte si ty tvary.Víte, co z nich vyčteme?
Říkají nám, že ten materiál byl vyvržena následně ve vzduchu ztuhl.
Kdybychom tam tehdy byli,byl by to náš konec?
Byl by to konec všeho.
Na několika tisících kilometrů čtverečních
se všechno téměř okamžitěproměnilo ve sklo.
Takže ano. Seděl byste tam, popíjel čaj,
bylo by z vás sklo. Ze všeho.
Každý z těchto kamenů z temných světů
má vlastní příběh.
Po celé dějinymeteority uchvacují lidskou představivost.
I tak obyčejný nástrojjako baterka na mobilu
odhaluje tajemnou krásutěchto poutníků z dálav.
Tady máme...
Opět v Centru studia meteoritův arizonském Tempe
jsme se sešli s dr. Meenakshi Wadhwa,
jednou z předních vědkyňv oboru meteoritů.
...40 000 různých meteoritů.
PLANETÁRNÍ VĚDKYNĚ
- Včetně díla Barbary Hepworth.- Přesně tak.
Jo, jde o fantastický zdrojpro veškerou naši práci.
VYSLANCI CIZÍCH SVĚTŮ
Na co se teď díváme?
Ten kulatý objekt
je maličká...
Představte si ho jako maličkou kapičku,
která existovalav prvopočátcích Sluneční soustavy
před nějakými 4,5 miliardami let.
Ještě před akrecí planet?
Ano. Tehdy nebylo nic než plyn a prach.
Nic dalšího.Žádné planety, žádná Země. Nic.
A toto jsou...
Byly popisovány jako kapky ohnivého deště,
které se vysrážely z té mlhoviny,
toho oblaku plynu a prachu.
Zřejmě kvůli nějakým rázovým procesům,
ke kterým v počátcíchSluneční soustavy docházelo.
Vlastně nevíme, odkud ty rázy vycházely,
ale ty procesy se zřejmě podobají
těm v dnes vznikajícíchslunečních soustavách.
Co je tam za prvky?
To, co tu vidíme,
ten krásný vzorpřipomínající vitrážové sklo,
je minerál zvaný olivín.
Když ho otáčím...
Když těmito minerály prochází světlo,
je polarizované,
takže samotný minerálto světlo v jistých směrech tlumí.
Proto vidíte to zjasňování a ztmavování.
Je to vážně jako krásné vitrážové sklo.
- Tak trochu... Jo.- Je to nádherné.
Toto je řez,
tenký řez vzorku z Marsu,který jsem si prohlížela
na úplném začátkusvé kariéry studia meteoritů.
Fascinoval mě, protože...
...působil povědomě,ale byl z úplně jiného světa.
Víme, že ten kámen pochází z Marsu,protože obsahuje plyny
přesně stejného složeníjako atmosféra Marsu.
Když ten kámen vezmete a zahřejete ho,
uvolní se plyny,jejichž složení můžete změřit,
a toto přesně odpovídá tomu,
které jsme naměřili sondou na Marsu.
- Úžasné.- Jo, je to úžasné.
Měl Carl Sagan pravdu,že jsme z hvězdného prachu?
Všichni jsme z něj, rozhodně.
Každý prvek v našich tělech
byl syntetizován v jiných hvězdách,než se ocitl tady.
Jo, všichni jsme z hvězdného prachu.
- Nakonec.- Krásná myšlenka.
Jo.
Toto byl během celého natáčeníjediný okamžik,
kdy jsem nedokázal odolat.
Musel jsem se do toho zpoza kamery vložit.
Já z hvězdného prachu asi nejsem.Jsem z Bavorska.
Jo, to je ze zvláštního materiálu.
Jo. To je pravda.
Putovali jsme tam,
kde Zemi zasáhly velké ohnivé koule.
KRÁTER RAMGARHRÁDŽASTHÁN, INDIE
Zajímalo nás,jestli z vesmíru přiletěl život.
Toto je kráter Ramgarh v Rádžasthánuv severní Indii o průměru čtyři kilometry.
Z vesmíru okamžitě upoutá pozornost,
ale z povrchu sotva poznáte,že jste uvnitř kráteru.
Ovšem už od desátého stoletízde vznikaly hinduistické chrámy.
Zajímalo nás,zda organické látky v meteoritech
mohly poskytnout ingrediencepro vznik života na naší planetě.
O své znalosti se s námi podělilaprofesorka Nita Sahai,
která se zabývá přechodemod chemie k biologii.
Jsme v tomto obřím kráteru
vzniklém po dopadu meteoritu.
Nevíme, zda byl uhlíkatý,
ale víme, že uhlíkaté meteority
obsahují nejrůznější organické molekuly.
Které jsou ty klíčové, co mohoupředstavovat stavební kameny života?
V meteoritech se našlyvšechny stavební kameny života.
GEOCHEMIČKA
Aminokyseliny tvořící proteiny,
molekuly lipidů tvořící buněčné membrány,
a kupodivu i ribóza, což je cukr.
Přijde mi ohromující,
že v meteoritech lze nalézt cukrya látky tvořící proteiny.
Jistě.
Vznikají geologicky jako minerály, nebo...
Jako minerály nejsou. Jde o organickémolekuly a minerály jsou anorganické,
ale vznikly zřejmě
vzájemným působenímorganických molekul a minerálních povrchů.
Například s mezihvězdným prachem
nebo povrchem samotných meteoritů.
Stále je tu velký krok
od těchto složek po vznik života.
- Ano.- Co je potřeba?
Hádám, že nějaký tyglík,kam je vhodíme, a zdroj tepla?
Ano. Potřebujete tytojednoduché stavební kameny
polymerizovat do delších řetězců,
protože delší řetězcemají schopnost se skládat a být funkční.
Jak se díváte na teorii panspermie,
že se život šíří vesmírem?
Je možné, aby živé organizmy
přežily extrémní teplotya záření ve vesmíru?
Už víme, že DNA dokáže být dost odolná.
Může ve vesmíru přežít.
Mohl by tam přežít i celý organizmusve formě podobné sporám.
Lidé zkoumali sondami hlubiny Země
a dokonce několik kilometrů pod povrchem
našli bakterie,které tam žijí možná už milióny let.
Přežívají ve stavu podobném hibernaci.
Máte tušení,proč kněží postavili chrámy právě tady?
Tento je zasvěcen Šivovi.
Asi není náhoda,že je na dně kráteru po dopadu meteoritu.
Je zajímavé, že tento chrámje zasvěcen Šivovi a Párvatí.
Je to tantrický chrám,což představuje stvoření.
A Šiva je také bůh ničení.
V hinduistické mytologii existuje myšlenka
cyklů tvoření a ničení vesmíru.
Výstižně stojí v kráterupo dopadu meteoru,
kdy onen dopad může život vyhladit,
ale současněmůže přinést organické molekuly,
které mohly být zárodkem života.
Podobně to vnímá místní sádhu.
Pokud lidstvo a veškerý životvyhubí válka nebo meteorit,
život se obnoví na tomto místěv tomto kráterovém jezeře.
Museli jsme se vydat na místo dopaduté nejkolosálnější ohnivé koule.
Bylo to na místě s nevyslovitelným názvem
na pobřeží Yucatánského poloostrovav Mexiku.
Právě tady naši planetu zasáhlanepředstavitelná apokalypsa.
To, co právě sem dopadlo z vesmíru,
mělo sílu stovek a možná tisíců miliónů
atomových bomb jako té z Hirošimy.
Nic tu onu událost nepřipomíná.
Na všem jen sedí tíživá nuda.
Chicxulub je plážové letoviskoa absolutní zapadákov.
Místní psi,tak jako psi na celém světě,
jsou příliš tupí na to,aby si uvědomovali,
že událost, která se odehrála právě tady,
vyhubila tři čtvrtiny všech druhů.
Dinosauři přežili jen v místním muzeu.
Jejich oči vytvořili lidé.Nerozeznávají nic.
Autentické jsou jen jejich otisky,
ale ty ukazují, že se místo úprku šourali.
Náhlé smrti všeho si nebyli vědomi.
Toto zpustlé místo je ve středu
jednoho z největších geologickýchkataklyzmat v dějinách Země.
Nevratně změnilo běh života na planetě.
Před nějakými 66 milióny let
se asteroid o průměru asi 10 km
zřítil na Zemirychlostí 20 kilometrů za sekundu.
Dopad měl tak ohromnou sílu,
že vyhloubil 30 kilometrů hlubokou jámu.
Vzniklý kráter
sahá sto kilometrů do mořea sto kilometrů do vnitrozemí,
a dopadem způsobené teploty v zemské kůře
roztavily a odpařily kůru i samotný bolid.
Došlo k zemětřesením stupně 11.
To stonásobně přesahujeveškerá historická zemětřesení.
Megatsunami se stometrovými vlnami
ničily pobřeží vzdálených oceánů
a masivní příkrov prachua roztavených kapiček a plynů
se vznesl do atmosféry,
část materiálu dokonce dosáhlaúnikové rychlosti a unikla do vesmíru.
Ty roztavené kapky dopadalyna plochu 3 000 kilometrů
a na zemi způsobovaly zuřivé požáry.
Filmy to ztvárňují skvěle.
POSLEDNÍ DNY DINOSAURŮ
I 800 km od místa dopadu
je záře tak silná,
že v ní těla alamosaurů působí průhledně.
Vypaluje jejich stíny do země.
Ostré světlo jim vypaluje oči.
Teď už nevidí, co se k nim blíží.
Ale cítí to.
Savci to přežili
a využili novýchekologických příležitostí.
My sami, Homo sapiens jakožto druh,bychom tu asi ani nebyli,
nebýt tohoto kolosálního dopadu.
Až do 70. leto impaktním kráteru nikdo ani netušil.
Gravitační anomálie a data z vrtných sondodhalily jeho strukturu a nesmírný rozměr.
Jediným projevem na povrchu
je tajemný prstenec vodních nádržízvaných cenote.
Jsou geologickým svědectvím dopadu.
Protože na Yucatánském poloostrověnejsou žádné řeky ani jezera,
tyto nádrže staré Maye přitahovaly.
Kdyby cenotes neexistovaly,
toto kulturní centrum Chichén Itzáby nikdy nevzniklo.
KUKULKÁNOVA PYRAMIDA
Vyvinuli pokročilou kulturu s písmem,
astronomií a monumentální architekturoupyramid a chrámů.
Dokonce ještě před vznikem dalekohledůpostavili observatoř.
Sledovali polohu nebeských těles.
Jejich kalendář bylze všech tehdejších zdaleka nejpřesnější.
Maye nesmírně fascinovalasmrt a posmrtný život.
Věřili v devět podsvětí a 13 nebes.
Abychom část podsvětí poznali,
sestoupili jsme na dno nedaleké cenote.
PALEOSPELEOLOŽKA
Fátima Tec Pool,speleoložka a archeoložka,
nás do jednoho z příbytkůboha deště zavedla.
Tato cenote bylaaž donedávna prakticky neznámá.
Povězte mi, Fátimo,jaký je vztah mezi cenote,
touto jeskyní a rituály a vírou Mayů.
Je to tu zajímavé, protože tu vidíme
kombinaci konceptů vody a jeskyní.
A to, jak se tyto prostoryvyužívaly k rituálům.
Uvnitř jsou vidět stěny, které naznačují,že sem Mayové putovali,
aby těmito posvátnými prostorami prošli.
- Smíme dovnitř?- Jistě, pojďme.
Jeskyně představují vstup do podsvětí
a tady vidíme,jak využívali jejich přírodní podobu
k rituálnímu ukládání lidských ostatků,
zřejmě předka nějaké mayské rodiny.
- Ze kterého období?- Zřejmě předklasického.
Také vidíme tento portál.
Vede hlouběji do podsvětí.
Je tu ještě jedna zajímavost.
Kost z lidského prstu.
Je uložena tady v části stěny.
Při bližším pohledu si všimnete popela,možná z pohřebního obřadu,
než byla uložena do stěny.
Je pro lidi bezpečnévejít do podsvětí, domova bohů?
Ano, samozřejmě!
Návštěvu jsme si načasovalina mexický Den mrtvých.
Mayové byli smrtí posedlí.
Jsou tu nekonečné vlysyvyobrazující výhradně lebky.
Mérida, ústřední hřbitov.
To vše uvnitř Chicxulubského kráteru.
Mrtví opouštějí své hrobya přidávají se k živým.
PARK V CASTEL GANDOLFOPAPEŽSKÉ LETNÍ SÍDLO
Jsme v poklidném parku
papežského letního sídlav Castel Gandolfo.
Probíhá tu ale seriózní vědecké bádání.
Je zde astronomická observatoř proslulásvou fotografickou hvězdnou mapou.
Hned vedle rezidence je jezero Albano,ohromný sopečný kráter.
Observatoř vede jezuita,bratr Guy Consolmagno.
PLANETOLOG
Patří k předním odborníkům na meteoritiku.
Bratře Guyi,v srdci Vatikánské observatoře
je tato krásná sbírka meteoritů.
Skutečně historická sbírka.
Souhlasím.
Pracuju na tom už téměř 30 let.
Proto jste tu začal pracovat?
Nepřišel jsem sem plánovaně.
Přišel jsem kvůli slibu poslušnosti.
Byl jsem vědec a vstoupil jsem k jezuitům
a myslel jsem, že budu učitna škole jako třeba Georgetown.
V rámci poslušnostimi ale nařídili přicestovat do Říma
a jíst místní příšerné jídloa žít v téhle děsné krajině.
A ano,ještě je tu sbírka tisíce meteoritů.
Nevěděli, že tady ty meteority jsou.
Nevěděli, že jsem odborník na meteority.
Byla to jedna z těch božských náhod.
Je ohromné, že tu máme meteority,
kusy z vesmíru,které nás navštívily tady na Zemi,
a že poznáme, že nejsou ze Země,
že mají zcela odlišné chemické složení,
že vznikly před 4,5 miliardami let.
To, že dokážeme těmto věcem porozumět,
je samo o sobě zázrak.
Považujete za možné,že život existuje i jinde ve vesmíru,
že pozemský životmohl mít původ někde jinde?
Možné to je. Nevím. Nemám dost dat.
Občas se mě lidé ptají,
zda věřím,že je někde jinde ve vesmíru život.
A to je podle mě správná otázka.
Je to otázka víry. Ta data nemám.
Pokud mě ale jako vědec oslovíte
s prosbou o zdroje k hledání života
a budete mít skvělý projekt, podpořím vás.
Ovšem pokud budete chtít studovat
zelené mužíčky v létajících talířích,
asi vás jen tak nepodpořím.
Pokud by ale zelení mužíčci přistálina Zemi, byl byste ochotný je pokřtít?
Jen pokud požádají.
Bratr Guy nás pozvalk historickému teleskopu.
...dostali zakázkuna vyfotografování celé oblohy
a vytvoření fotoatlasu.
Proč po celé dějiny a po celém světě
lidé často vnímají ráj jako tam nahoře?
Nevím, ale je to tak.
V celé řadě jazyků
se slova pro „oblohu“ a „ráj“ shodují.
Napadá mě jen...
Profesionál by možná měl lepší odpověď.
Napadá mě jen, že pohled na hvězdy
ve vás vyvolá ten dojem něčeho většího,který je potřeba,
abyste dokázali stanout před bohem.
Když dnes vidíte meteor,
berete to jako vědeckou zajímavost,nebo vzdechnete úžasem?
Ano. Obojí.
A upřímně právě díky vědeckému povědomížasnu o to víc.
Jedna věc je říct: „Páni, hezké světélko.“
Jiná je říct:
„Vím, které prvky to světlo tvoří.
Vím, proč má tu barvu.
Vím, co se z toho můžu dozvědět.
Doufám, že to někdo zaznamenal,
abych se nejen pokochal,
ale abych se i poučil o prachu komety.
Je to oblak prachu z chvostu komety,kterým se Země řítí,
a jako vločky na čelním skle auta
tyto záblesky světlazasahují naši atmosféru.“
To vše to potěšení obohacuje.Neochuzuje ho to.
To mě přivádí k dynamiceodlišných úrovní znalostí,
racionálnu a poetičnu,fantazii a racionálnu.
Připadá mi,že využíváte stejné myšlenkové pochody
jak pro nezměrné záležitosti jako kosmos,
tak pro niterné záležitosti jako duše.
Jedno bez druhého nejde.
Nemůžete se věnovat vědě...
Nechcete se jí věnovat,
pokud postrádáte ten úžas, tu zvídavost.
Nemůžete věřit v boha stvořitele,
pokud neprožijete stvoření.
Jaký by jinak víra měla smysl?
Vím, co jste v 70. letechjako postgraduant prohlásil
po spatření komety West.
Řekl jste:„Byla působivá? Ne, byla děsivá.“
Otřásla vámi do morku kostí. Proč?
Na nebi byla kometa,
která připomínala všechnyfotografie komet, co jste kdy viděl.
Říkal jste si,že takové existují jen na fotografiích.
Nepatřila tam.
Byla obrovská a děsivá.
Den předtím tam nebyla. „Co se to děje?“
A pak člověku došlo,proč lidé ve starověku brali komety
jako předzvěst něčehoopravdu hrozivého a nového.
Jak by církev reagovala,kdyby teleskopy NASA zaznamenaly
opravdu nebezpečný blízkozemní objektřítící se na nás?
Budu upřímný. Budeme se modlit.Co jiného vám zbývá?
DRTIVÝ DOPAD
Chci pustit ukázku z filmu,
kde fyzický a existenciální strach
přinášejí právě to mravenčení,po kterém diváci dychtí.
Je to krásně uděláno.
Vedle modliteb bratra Guye
už existují vypracovaná reálná opatření.
Jsme v Pan-STARRS...
OBSERVATOŘ PAN-STARRSHALEAKALĀ, HAVAJ
...což je Panoramatický průzkumný teleskopa systém rychlé reakce
na havajském ostrově Maui.
Brzda je uvolněna.
TECHNIČKA TELESKOPU PAN-STARRS
Všichni ustupte, stáhnu ho dolů.
Na jednom z dalekohledůprávě probíhá údržba.
Asi zkusíme tohle, ne?
- Jo. Zkusím to.- Jo. Dobře.
ŘÍDICÍ CENTRUM PAN-STARRS
Dr. Joanna Bulger má za úkol...
ASTRONOMICKÝ ÚSTAV, HAVAJ
...takříkajíc strážit lidstvo.
Stejně tak její kolega dr. Mark Willman.
Jejich tváře v nás vzbudily důvěru.
Dovolili nám vetřít sek jejich noční hlídce.
- Dobrý večer.- Zdravím, Clive.
- Tady jste. Noční hlídka.- Jak se vede?
- Posaďte se.- Posaďte se.
Pomáháte nás chránit před kameny z vesmírus nepřátelskými záměry.
Něco jsme sledovali, ale museli jsmepřestat, protože vyskočila vlhkost.
Teď jsme na 90 %.
Při 85 musíme zavřít,abychom ochránili zrcadlo.
Nesmí se na něj dostat vlhkost.
Jak komunikujete s pracovníkyv teleskopu nahoře?
No... Ti pracovníci jsme my.
Na vrcholku nikdo není.Vše se pozoruje vzdáleně.
Na vrcholek se muselo jezdit dřív.
Je ve 3 000 metrech
a tady dole v 600 je mnohem příjemněji.
Tak co tu máme?
Tohle je hádám noční obloha.
Jo, to je mapa oblohy.
Tady je vidět zenit.
To je přímo nad námi. Tady je teleskop.
A tento cíl jsme chtěli pozorovat.
Uděláme asi 60 snímků
a každý bod oblohy vyfotíme čtyřikrát.
Vznikne tak kratičký filmo čtyřech snímcích.
Díky tomu odhalíme možný pohyb.
Máte největší fotoaparáty na světě.
- Je to tak?- Ano.
Můj má 12 megapixelů.
- Dvanáct megapixelů.- Co ten váš?
Náš má přes miliardu pixelů,
takže je mnohem větší
než takové spotřebitelské fotoaparáty.
Co se odehrává tady?
- To je samotné pixelové pole?- Ano.
To je surový zaznamenaný snímek.
Je to 45sekundová expozice.
Je tu vidětvelikost samotného fotoaparátu.
Máme zorné pole tři stupně,
což je asi sedm čtverečních stupňů oblohy.
Samotný fotoaparát se skládá
z adresovatelných CCD v poli osm na osm.
Když pak...Můžeme na jeden ze snímků kliknout.
- Tenhle.- Co je tohle?
- To je meteor?- Tohle?
Ne. To jsou dva satelity,které jsme zachytili v zorném poli.
Je to uspokojující práce, protože...
Nechceme dopadnout jako dinosauři,
takže má smysl tyhle věci vyhlížet.
Pravděpodobnost, že nás něco velkéhov nejbližší době zasáhne, je ale mizivá.
Dříve nebo pozdějise ale něco velkého objeví,
tak to tu vyhlížíme.
Hned se mi bude v noci lépe spát,
když vím, že tady neustáleněkdo slouží noční směnu
a vyhlíží přilétající bolidy.To je úžasné.
Celých 365 dní v roce. Každou noc.
Děkuju. Moc vám děkuju, že nás chráníte.
- Není zač. Je nám ctí.- Jo.
Snímky noční oblohyanalyzuje dr. Rob Weryk...
ASTRONOMICKÝ ÚSTAV, HAVAJ
...kanadský badatelv oboru planetární obrany.
Zírám, že teď jste u teleskopů poprvé.
Obvykle se věnuju analýze dat,zkoumání kandidátů,
tak je fajn moct být konečně tady.
Taková schůzka s bratrem,kterého jste v životě neviděl.
Přesně tak. Jo.
Ke konci nocipřece jen na hodinu a půl otevřeli.
Ráno jsme analyzovali data
a našel jsemšest nových kandidátních objektů.
„My“ znamená „vy“.
Ano. Celé je to týmová práce,ale já je analyzuju, takže...
Jaký nejzajímavější objekt jste odhalili?
Nejzajímavější objektdostal název 'Oumuamua.
Je to první mezihvězdná kometa.
Kometa s původem mimo Sluneční soustavu.
Byl to první podobný odhalený objekt. Jo.
'Oumuamua?
'Oumuamua. Je to havajské slovo.
Znamená „první posel z dálky“. Ano.
Dobře.
Proces má vlastně dvě fáze.
Software není dokonalýa stále vyžaduje lidskou kontrolu,
což je moje role.
Mým hlavním úkolemje kontrolovat všechny noční detekce.
A to, co je skutečné,
se tu ukáže jako řada tečeknebo objekty se stopou.
Vy je vidíte jako první?
Ano. Zatímco pozorovatelédata shromažďují,
já jsem na světě první,kdo je kontroluje a vidí,
a já bych spustil poplach,
kdyby se k Zemi blížil nebezpečný objekt.
Poplach by okamžitě vzburcoval
Úřad koordinace planetární obrany v NASA.
Ví o něm jen hrstka lidí.
Leží na bedrech astronomky dr. Kelly Fast.
O asteroidech mluvíte
jako o havěti Sluneční soustavy.
Proč jim tak říkáte?
Astronomové, kteří sledujíjiné věci než asteroidy,
často sledují svůj cíl
a asteroidy jim sledování překazí.
Z toho pohledu platí,že když sledujete něco jiného,
jsou havětí Sluneční soustavy.
Z pohledu nás v NASA
jsou fantastické z hlediska vědy,jako cíle pro vesmírná plavidla.
Také je ale sledujeme,
protože nikdy není dobré, když jsoudvě věci na jednom místě současně.
Zajímá nás, jestli některýneprotne oběžnou dráhu Země
právě ve chvíli, kdy tam Země bude.
Do zemské atmosféry neustále padá prach.
Vidíme meteory,
což je jen prach hořící v atmosféře.
Když jde ale o něco většího
o velikosti asteroidů...
V zemské atmosféřevše obvykle snadno shoří,
ale dostatečně velký objekt už ne.
Čeljabinsk, 20 metrů. Způsobil zkázu.
Tunguska na Sibiři v roce 1908.
To mohl být asi 40metrový asteroid.
TUNGUSKA, SIBIŘ, 1908
Výbuch vyvrátil 80 miliónů stromů.
Z asteroidu se ale nikdy nenalezloani jediné zrnko.
Co obrana? Co zmůžeme,když se na nás bude řítit velký šutr?
Co s tím naděláme?
Nejlepší obranou je příprava.
Nejdřív je musíte odhalit.
Dokud ho nenajdete,nemůžete obranu chystat.
To je bod číslo jedna.
Pracujeme na něm sledováním z povrchu.
Představte si to takhle:
máte Slunce, které obíhá Zeměa ostatní planety jako na závodní dráze.
Slunce jako na závodní drázeobíhají i asteroidy.
Mnohokrát se mohou navzájem přiblížit.
Často dochází k „těsnému přiblížení“,
kdy se asteroid ocitne blízko Zemi, což...
Blízko může znamenatmnoho vzdáleností Měsíce od nás.
Řekněme, že bude obrovský.
Půjde o obrovský asteroida nebude zbývat moc času.
Ve filmech je občas nechávají vybuchnout.
DRTIVÝ DOPAD
To není nutné.Stále je ale potřeba silné postrčení.
Lze využít jadernou bombu
jako v těch filmech.
Spíš by se ale odpálila poblíž asteroidu,
aby energie výbuchu ozářila povrch
a materiál vymrštěný z povrchu asteroidu
ho postrčí opačným směrem.
Mírnější, neagresivní postup...
ASTEROID RYUGU, PRŮMĚR 1 KM
...použila japonská sondau asteroidu Ryugu.
To, jak je asteroid malý,
je poznat z velikosti stínu,který sonda vrhá na jeho povrch.
Gravitace je tak nepatrná,že i nejjemnější přistání
vyvrhlo velké množství suti do vesmíru.
Tady vidíme, jak vznikají meteority.
Samotná sonda už je na cestě zpět k Zemi
a přiváží jediný gram nabraný z asteroidu.
Pro větší vzorky je ale rájem Antarktida.
Nejde o to, že by sem dopadalovíc kamenů než jinam.
Jsou ale viditelné na širokých ledovcích,které pokrývají téměř celý kontinent
větší než Spojené státy.
K pátrání nás přizvali jihokorejští vědci.
Jejich stanice Jang Bogo
na pobřeží Východní Antarktidyje přístřeším pro asi 50 lidí.
Jižní letní sezóna trvá téměř pět měsíců,
během nichž Slunce nikdy nezapadá.
Interiér je prostornější, než jsme čekali.
Pouhých pár mil odsud šest mužůScottovy poslední výpravy
přečkalo celou zimu natěsnanýchv záhrabu o třímetrové šířce.
V hrozných podmínkách hladověli a mrzli,
přežívali o tulením masua přídělu jednoho sucharu na den.
Z deníků Scottových mužů
víme, že se jim zdávalo o hostinách,kde jim jídlo odtrhávali od úst.
Jen jednomu muži se ve snupovedlo skutečně najíst,
za což od svých kolegůsklidil náležité opovržení.
My tu ale nebyli kvůli humrům a kimči.
Těšili jsme se na letna Polární plošinu ve vnitrozemí.
Věděli jsmeo pozemní expedici nákladních vozů,
která naši staniciopustila před třemi týdny
a mířila k nalezišti meteoritůna modrém ledu.
Nejdřív ale vrtulník musí vystoupatnějakých 2 000 metrů.
Cestou ze stanice u pobřežína ledovou plošinu kontinentu
letíme přes ledovcové kaskády.
Představte si cestu přes ně pěšky.
Každý z těchto rozházených balvanů
je větší než bytový dům
a celá masase neustále sune směrem k moři.
Konečně jsme na plošině.
Zbývá jen pár horvyčnívajících z ledu jako ostrovy.
Cítíte se jako ve světě mimo naši planetu.
Tady začíná nesmírná samota
rozlehlého kontinentu pokrytého ledemo tloušťce dvou až čtyř kilometrů.
Díky datům z GPSjsme znali polohu karavany.
Očekávali nás.
Těšili jsme se, až poznáme Jonga Ik Leeho,
vůdce této expedice.
Právě on nás do Antarktidy pozval
a bylo to jako shledání s dávným přítelem.
KOREJSKÝ POLÁRNÍ VÝZKUMNÝ ÚSTAV
- Myslel jsem, že nedorazíte.- Ano.
Sám jsem nevěděl, jestli dorazíme my.
Můj sen...
Viděli jsme záběry,jež před pár lety natočil nedaleko odsud.
Nalezl obrovský meteorit
a při pohledu na jeho objevitelské nadšeníjsme se do něj zamilovali.
Toto je věda, jak má být.
ZÁBĚRY KOREJSKÉHO POLÁRNÍHOVÝZKUMNÉHO ÚSTAVU, 2014
Dobře, dolů. Dolů.
Na tomto vypjatém,pohnutém okamžiku se mi líbilo ještě něco,
něco, co by hloupá doktrínafilmových škol nikdy nepřipustila.
Sledujte pozadí. Vstupuje tam postava.
Nejasná motivace, špatné načasování,
vystrčená zadnice.
Zpět do přítomnosti.
Dorazila mezi násmanželka Jonga Ik, Mi Jung,
sama renomovaná polární geoložka.
Manželské shledání.
Pár minut po příletujsme našli první meteorit.
Čistý, holý led nezapadaný sněhem
je pro jejich hledání ideální terén.
Gigantická ledová masase pomalu sune jako dopravní pás
a odhaluje kameny,které mohly dopadnout před statisíci lety.
Většina meteoritů doputuje až do oceánu.
Ale tam, kde hluboko ukryté pohořízvedá ledovec vzhůru,
se led odpařujea náklad se dostává na povrch.
Každičký kámen tady je meteorit.
Sledujte muže napravo. Něco našel.
Tím šťastlivcem byl zrovna Clive.
Vypadá to zinscenované,ale skutečně to byl on.
To je ono! To je váš vzorek!
Gratuluju.
Je velký. Za dnešek největší.
- Tamhle jsem našel další. Maličký.- Ano?
A když jsem pak...
Také se ukázalo,
že jde o největší meteoritza celou sezónu,
a podle prvotní analýzymůže jít o nesmírně vzácný exemplář.
Pokračovali jsme v pátrání, ale do hlavyse nám vkrádala jedna myšlenka.
Potrvá plných pět měsíců,než se snese noc,
a mohli bychom odsud jít 5 000 kilometrůa nepotkat jedinou živou duši.
Ti, co se tu pohybují pěšky,mohou zažít absolutní pocit z prostoru.
My ale věděli o místě, kde místo našichnohou začíná putování pro naše duše,
o místě,kde překročíme meze lidského bytí.
Poslední putování nás zavedlona jeden z nejodlehlejších ostrovů
v souostroví v Torresově průlivu.
Tyto ostrovy se nacházejímezi Austrálií a Novou Guineou.
Tento ostrůvek nazvaný Mermá asi 400 obyvatel.
Doslechli jsme se o kmenových pověrácho padajících hvězdách,
které odnášejí duše zemřelýchdo nového života někde jinde.
Doug Passi, jeden z kmenových stařešinů,
znal pověsti o dušíchputujících s meteory do záhrobí.
Jednu moji příbuznouvyslali duchové na maier.
- To je meteor?- Padající hvězda, ano.
Byla přímo na tom maier
a hořela.
Tak jsem to slyšel.
Prý to tak skutečně bylo.
Ta stařena se jmenovala Gizou Simbolo.
- Živá, nebo jako duch?- Živá. Byla živá, jo.
A když má někdo v rodině umřít...
...maier nám může říct:
„Někdo za pár dní odejde.“ Nebo...
Nebo...
„Odchází někam jinam.“
Padající hvězda. Maier.Někdy červená. Někdy světle modrá.
Zdá se, že smrt tady
není ani tak událost,jako spíš počátek putování.
Počátek putování v novém životě. Ano.
Dostávají různé podoby.
Podobu ptáka. Podobu psa. Podobu člověka.
Nebo stínu,který vidíte pohybovat se na stěně.
Nebo třeba plovoucího dřeva.
Plovoucího dřeva v oceánu.
Protože jsme tu měli kameru,
ostrované oživili téměř zapomenutý tanec,
který tu nebyl předveden už půl století.
Alo Tapim, stařešina,naučil mladíky choreografii.
Ten tanec je o maier, jak tu zaznělo.
Maier je ta hvězda, kometa.
A je to zvláštní hvězda.
Lidu Meriam se objevujejen ve výjimečných chvílích.
Lid Meriam tuto hvězdu sleduje,
když někdo milovaný odejdez tohoto života do toho po něm.
Ten přechod zajišťuje ta hvězda.
Tanečníci drží nair. Pochodně.
My jim říkáme nair.
Drží je.
A ukazují, jak ta hvězda...
Jak z té padající hvězdy padají uhlíky.
Představují je ty hořící klacky.
A pak těmi klacky klepou...
Bijí jimi o sebe,
klepou těmi hořícími klacky o sebea ty uhlíky...
A to je zachyceno.
To vypráví... To tu hvězdu popisuje.
Ano. To je naše vyprávění.
Překlad titulků: Ondřej Kavka