Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MERIDA, MEKSIKAMIRUSIŲJŲ DIENA
Jukatano pusiasalyje esanti Merida -
tai vieta, kurioje nutikodidžiausias mūsų planetos kataklizmas.
Būtent čia trenkėsi didžiulis asteroidas.
Tai nutiko dar daug milijonų metųprieš pasirodant žmonėms,
tačiau tas ugnies kamuolio ritualasyra tarsi to reiškinio atkartojimas.
Žinoma, senovės majaišito negalėjo žinoti.
Mes irgi nežinome,kas mūsų laukia ateityje...
ČELIABINSKAS, SIBIRAS
...ir kas mus galiausiai sunaikins.
Tačiau tai bus kažkas panašausį tą ugnies kamuolį Sibire,
tik jis bus žymiai didesnis.
Tai, ką užfiksavo paprastos kameros,
atrodo netikra.
Tai - svečiai iš kitų pasaulių,
iš visatos tamsybių.
Ir dar daugybė jų - pakeliui.
VULFO KRIKO KRATERISVAKARŲ AUSTRALIJA
Jei nutiks kas nors ypatingo,
dangus nušvis net dienos metu.
Tačiau tai gali nutikti už milijonų metų.
Meteoritai ne kartą trenkėsiį mūsų planetą,
o didesnieji netgi pakeitė gamtovaizdį.
Be to,jie padarė ir didžiulę įtaką kultūroms.
Islamo kultūra galėtų būtipuikiu pavyzdžiu.
Pagal senovės tradiciją, manyta,
kad Dievas atsiuntė akmenį iš dangaus
kaip ženklą Adomui ir Ievai,kur pastatyti altorių.
Meteoritas nukrito ten,
kur vėliau buvo įkurtasšventasis Mekos miestas.
MEKA, SAUDO ARABIJA
Esame švenčiausiojemusulmonų pasaulio vietoje.
Pačiame centre stovi Kaaba.
Jos rytinėje sienoje įmūrytasJuodasis akmuo.
Jis buvo garbinamas dar prieš islamą,
bent tūkstantį metų iki pranašasMahometas paskelbė islamo pradžią.
Juodasis akmuo yra įrėmintas sidabre,
ir niekam nėra leidžiamaištirti jo sudėtį,
tačiau beveik neabejojama,jog tai - meteoritas.
Islamo religiją išpažįsta1,9 milijardo žmonių.
Piligrimams
Juodasis akmuoyra viena labiausiai garbinamų relikvijų.
Nesuskaičiuojami milijonai siekiajį paliesti ar pabučiuoti.
Nesame musulmonai, tad mums nebuvo leistanė kojos įkelti į šį šventą miestą,
tad teko pasikliauti tuo, kąmobiliuoju telefonu nufilmavo tikintysis.
Sugrįžkime į tyliasAustralijos dykumos platybes.
Klaivas Openhaimerisiš Kembridžo universiteto,
kuris pradėjo šio mūsų filmo kelionę,paaiškina man...
Mokslininkai sužinojo apie šiądidžiulę duobę žemėje tik 1947 m.,
kai ji buvo pastebėta iš oro.
Kraterio skersmuo siekiamaždaug kilometrą.
KLAIVAS OPENHAIMERIS
Jis susiformavo,kai gabalas geležinio asteroido,
dydžio kaip karinis laivas,skriejantis 15 km/s greičiu,
tėškėsi į žemę.
O kraterio sienelės aplink
susiformavo iš senovinių akmenų,
kurie nuo smūgio išsitaškė aplink.
Pats meteoritas beveik visiškai išnyko,
buvo rasti vos keli jo fragmentai,
išsimėtę dykumoje šalia.
Pėdsakai leidžia spėti,
kad bolidas atskriejo štai iš čia.
Temperatūros yra tokios didžiulės,
jog sukuria milžinišką terminį kamuolį,
kuris prasiskverbiapro atmosferą į stratosferą,
ir išsilydžiusios nuolaužosišsibasto didžiuliame plote.
Ir, žinoma, nuo smūgio susiformuoja
didžiulė seisminė energija,
tad kyla didžiuliai žemės drebėjimai.
Noriu pasakyti, stovime dykumos viduryje,
tačiau jei toks dalykas nutiktųšiandien miesto viduryje,
pasekmės būtų siaubingos.
Ar yra buvę,kad meteoritas pataikytų į žmogų?
Buvo moteris, į kurią pataikė meteoritas,
įskriejęs pro jos namo stogą ir lubas,
kai ji tuo tarpu ramiai sėdėjo fotelyjeir žiūrėjo televizorių.
Silakaugos meteoritas.
1954 M. LAPKRIČIO 30 D.12.46 VAL.
Moteris išgyveno,tačiau mėlynė buvo didžiulė.
ANA HODŽESSILAKAUGA, ALABAMA
Nors žemė aplink kraterįatrodo atšiauri ir atstumianti,
šioje vietoje visuomet gyveno aborigenai.
Daugelis iš jų užsidirba pragyvenimuiiš meno.
BILILUNOS MENO CENTRAS
Pavyzdžiui, Bililunos bendruomenė.
Jie gal ir nematė to smūgioprieš daugiau nei 100 000 metų,
tačiau buvo vėlesnių įvykių,
kurie galėjo paveikti kultūrinę atmintį.
Jų piešiniuosekrateris dažnai atsikartoja kaip motyvas,
tačiau viskas slypi kur kas giliau.
Susipažinome su Keite Darki,
viena talentingiausiųšios bendruomenės menininkių.
Šis paveikslas - jūsų kūrinys, tiesa?
Apžiūrėkime šitą.
Papasakokite, ką mes čia matome.
Labai gražus piešinys.
Čia - smėlio kopa,
o čia - žolė.
Čia nėra karnti. Nėra bulvių.
KEITĖ DARKIMENININKĖ
Žmonės pasakoja, kad labai seniai
vienas vyras išėjo medžioti per upelius,medžioti paukščių.
Bet jis ėjo tuneliu po upe,
bet mes ją vadiname upeliu.
Ir jis išlindo kitoje kraterio pusėje,
o tada grįžo atgal tuo pačiu keliu ten,
kur jis medžiojo.
Ir toje istorijoje kraterissusiformavo kaip?
Kaip jis atsirado?
Na, ne aborigenai sako,kad čia nukrito meteoritas.
- Tai - mūsų, baltaodžių, istorija.- Baltaodžių istorija.
Vieni sako, kad čia nukrito žvaigždė.
Tačiau protėviai bei seni žmonės kalba,
kad į kraterį įkrito Vaivorykštės gyvatė.
Taigi, apie kraterį pasakojamostrys skirtingos istorijos.
Tačiau jos susilieja į vieną.
Mes visuomet pasiimame vaikus.
Kiekvieną savaitgalįvykstame ten stovyklauti.
Būtent čia jaučiame mūsų protėviųir mūsų šeimos buvimą,
jaučiame, kad jie mumis rūpinasi,kai ateiname aplankyti kraterio.
Mums tai - ypatinga vieta.
Ir mūsų šeimoms.
Meteoritai krinta atsitiktinai.
Vienas didesnių yra nukritęsElzaso regione Prancūzijoje.
Tačiau čia jis pakeitė žmonių gyvenimus.Paveikė istoriją.
Tolumoje - Ensisemo miestas.
ENSISEMASELZASAS, PRANCŪZIJA
XV amžiuje čia susiformavopasaulio istorija,
nes Habsburgų imperija įsitvirtino
nukritusio akmens dėka.
Čia pažymėta vieta, kur jis nukrito.
Klaivas pasikvietė profesoriųSaimoną Šaferį,
bendradarbį iš Kembridžo universiteto.
SAIMONAS ŠAFERISKEMBRIDŽO UNIVERSITETAS
Jis yra istorikas,vienas iš nedaugelio likusių eruditų.
Kas nutiko tą dieną,1492 m. lapkričio 7 d.?
Taigi, tą nepaprastą dieną
pietinėje dangaus pusėje ta kryptimipasirodė ugnies kamuolys,
lėkė švilpdamas, neįtikėtinai greitai.
Ir trenkėsi į šį lauką maždaug 11.30 val.
Pasak didžiosios dalies pranešimų,
lauke stovėjo tik vienas žmogus.
Piemuo.
Ir jis pamatė neįtikėtiniausią dalyką.
Jis pamatė,kaip 140 kg akmuo trenkėsi į lauką
ir išmušė duobę.
1492 m. lapkričio 7 d.,
tą dieną, kai nukrito akmuo,
buvo praėjusios vos kelios dienospo kito nuostabaus atradimo:
Kristupo Kolumbo ir jo įgulos atvykimo
į Naująjį pasaulį, į Karibus.
Galiausiai, tik Kolumbo dėka
šiame lauke dabar auga kukurūzai.
Taip Europoje imtos auginti kultūros,
iki tol augusios tik Amerikoje.
Tas nukritęs akmuo buvo toks svarbus,
jog kai kuriose kronikose,aprašančiose 1492-uosius metus,
rašoma tik apie Ensisemo akmenį
ir neužsimenama apie Kolumbą.
Jis nukrito, kaip jie manė, Dievo valia,
labai netoli ypatingo miesto,
Ensisemo Elzase.
Tuo metu Ensiseme buvo įsikūrusi
Austrijos pajėgų būstinė
šioje pasaulio dalyje.
Ir per dvi savaites po to,kai nukrito akmuo,
Austrijos karo vadas
Maksimilijanas taip pat atvykoį šį miestą.
Bet, dėl Dievo meilės,kodėl tas akmuo nukrito čia būtent tada?
Tai atsitiko būtent dėl Dievo meilės.
Tie žmonės
tuos nuostabius antgamtiškus dalykuslaikė ženklais.
Tai jiems buvo tarsi elektroninis laiškas,gautas iš Dievo,
įrodymas Maksimilijano pavaldiniams,
kad jo viešpatavimas - teisėtas,
kad jis įveiks priešus,
ir kad jie turi paklusti jo įsakymams.
Kodėl jūs tuo taip domitės?
Mane meteoritai traukia todėl,
kad jie savyje turi pojūtį, turi reikšmę.
Buvo galvojama, kad jų pasirodymaspranašauja nelaimes.
Kūno dalys, varlės ir kruvinas lietus.
Maras ir kitos bėdos.
Meteoritas yra kažkas panašausį organizmą,
gyvūną, iš esmės kalbantį su mumis.
Manau, kad tai - labai galingair išraiškinga mintis.
Mintis, kad meteoritai turi reikšmę,
ir žmonijos užduotis -išsiaiškinti tą reikšmę.
Saimonas Šaferisgalėjo pasakoti nesustodamas
dar mažiausiai aštuonias valandas.
Tačiau mes norėjome apžiūrėtimeteorito liekanas vietos muziejuje.
Jis atrodo nerealus ir skatina fantazuoti.
Miesto merasnorėjo pasisveikinti su mumis,
meteorito gerbėjais,mes čia stovime jam iš šonų.
Ši emblema buvo paimtaiš viduramžių medžio drožinio.
Ją galima pamatyti visur.
Tačiau šiandien tai reiškia, jog galvojameapie praėjusius ir ateinančius amžius.
Ar tie meteorito brolijos nariai
mąsto apie tolimą ateitį?
Ką jie mąsto?
Kokius tolimus planus jie rezga?
Kas, jei žmonija išnyks?
Ką ateityje paliksimeateivių galaktikos astronautams,
kaip parodysime,kad mes nepaliekame sužeisto draugo?
Visai šalia akmenspamatėme šią instaliaciją.
„Sveiki, mano vardas - Žanas“,
sako atvaizdas, tikėdamasis,kad ateiviai supranta prancūziškai.
„Aš - šachtininkas.
Štai koks gražus buvo mūsų pasaulis.“
„Kai nakties dangujepasirodė grėsmė mūsų planetai,
mes ėmėmės atsargumo priemonių.
Iškasėme tuneliusir po žeme įsirengėme slėptuves.
Manome, kad galėtume ten išgyventivisą dešimtmetį.
Jei kiltų didžiulis gaisras,
neabejoju, kad žmonija jį išgyventų.
Bet aš - ne pranašas.Aš - tik šachtininkas.“
„Linkiu jums geros vizito pabaigos.“
OSLAS, NORVEGIJA
Kitas mūsų objektas -didžiulė sporto arena Osle, Norvegijoje.
Ji tokia erdvi,jog čia telpa visa futbolo aikštė.
Tačiau mus patraukė jos stogas
bei šis žmogus - Jonas Larsenas,
Norvegijos džiazo žvaigždė.
JONAS LARSENAS
Jis užsiropštė ant šio didžiulio stogo,
vedamas įgimto mokslininko smalsumo.
Nuo ko viskas prasidėjo?Kaip suradote šią vietą?
Ieškojau per „Google Earth“
ir suradau patį didžiausią stogą.
Tuo metu ši sporto arenabuvo turbūt didžiausia visame Osle.
Ir tuomet suvokiau,
kad nedideli daiktai nuriedės šonuir susikaups čia,
netoli nuotekų vamzdžio.
Ir, kaip matome, čia yra daug purvo,
tačiau jame rasimeir kosminių dulkių dalelių.
Nuo ko viskas prasidėjo?
Juk galite pasigirti keturis dešimtmečiustrunkančia sėkminga muzikanto karjera.
Kaip atsidūrėte ant stogų?Bėgote nuo gerbėjų?
Ne. Jau seniai renku akmenis,domiuosi geologija.
Šis hobis lydi mane visą gyvenimą.
Tad prieš 10 metų, kai staiga vieną rytąant pusryčių stalo lauke,
ant stalo pamačiau juodą spindintį tašką,
kurio prieš dvi sekundes tikrai nebuvo.
Pakėliau su pirštu,
ir kadangi esu mineralogas mėgėjas,
supratau, jog tai - nedidelis akmuo.
Ir visi ėmėme galvoti,
iš kur jis atsirado. Gal iš kosmoso?Ką gali žinot.
Bet tada aš paguglinau ir išsiaiškinau,
kad yra keistos nedidelėskosminių dulkių dalelės,
vadinamos mikorometeoritais.
Nuo to viskas ir prasidėjo.
Ir jūs galvojate, kad jų yra ir čia.
Su kokia įranga surenkate šią košę?
Pagrindinis mano ginklas yra magnetas.
Iš esmės magnetą naudoju todėl,
kad mikrometeoritai turi magnetinį krūvį.
Pirmiausia įdedu magnetą
į užsegamą plastikinį maišelį, štai taip.
Tada užsegimą tikrai labai patogiai...
Nuostabu, kad Jonas Larsenassu tokia primityvia įranga
sukūrė visiškai naują mokslo šaką.
Tai bus mūsų tyrimo plotas.
Įleisiu jį į žemę, štai šitaip.
Sunkios dalelės slinks žemynir pasiliks prie sunkiausios dalies.
Tai gali būti mikroskopinėsmagnetinės dalelės.
Apžiūrėsiu jas vėliau pro mikroskopą.
Koks srautas tokių kosminių daleliųkasdien pasiekia Žemę?
Ar žinome skaičius?
Taip, maždaug 100 metrinių tonų.
Įsivaizduokit - du didžiuliai sunkvežimiaikasdien pila kosmines dulkes ant Žemės.
Bet tai sudaro vos vieną dalelytę
į kvadratinį metrą per metus.
Tos dalelės - tai žinutės, tiesa?
Rodės, atsiuntė jumslabai konkrečią žinią.
Taip, man.
Ir jos čia yra seniausios.
Niekas nėra toliau nukeliavęs.
Kai paimu mikrometeoritąir jaučiu jį ant savo piršto,
žinau, kad joks žmogusnėra palietęs senesnio daikto.
Tikrai, tarsi į mane žvelgtų amžinybė.
Tai - kitos kartos pelenai,
ankstesnė mirštančių žvaigždžių karta.
Ji mena istorijąnuo pat didžiojo sprogimo laikų.
Čia - Janas Breilis Kylis,
geologas, kuris ištirsJono pavyzdžius mikroskopu.
JANAS BREILIS KYLIS
Mums labai patikojo Vajato Erpo stiliaus drabužiai.
Jis gimė Teksase.
Bet tai - dar ne viskas.
Jis keturis kartus įveikė vėžį,
jam dukart pasakė, kad jis netrukus mirs.
Norėdamas prisidėti prie vėžio tyrimų,
jis dabar išbandonaujus vėžio gydymo metodus.
Tai - neištirtas pasaulis.
Čia mes bandome surinktifotografinius dokumentus.
- Čia - Janas Kylis, mano draugas.- Sveiki.
Jau daug metų dirbame drauge
ir stengiamės išgauti aukštos rezoliucijosspalvotas mikrometeoritų nuotraukas,
išdidindami daugiausiai kartųvisame pasaulyje.
Kiek kartų padidinate?
Matote, kad dalelytės tokios mažos,
jog jų beveik negalima įžiūrėti.
Turime jas padidinti 2 000,o dar geriau - 3 000 kartų.
O nuotraukos skersmuo sieks vieną metrą.
Štai ko mums reikia.
Žinot, kai visi sako, jog tai - neįmanoma,
mes sukūrėme visiškai naują mokslo šaką.
Prisimeni, kokių atsiliepimųsulaukėme iš kolegų.
- Jie juokėsi susiriesdami...- Taip. O, taip.
...ir kartojo: „Ką darysit? Ką?
Visi žino, jog tai - neįmanoma.
Tikimybė - turbūt viena iš milijardo.
Nustebinkit.“
Ar tuo metu tai žeidė?
Žinoma, ne.
Taip jau veikia mokslas.
Jame jausmų nėra. Tik smalsumas.
Ši dalelė - šiandienos.
Pamatę tą ypatingą tekstūrą, žinome,
kad tai - mikrometeoritas,o ne industrinė atlieka.
Žinoma, kol kas nuotrauka labai neryški.
Ar galima... Galime nufotografuoti?
- Ne, mes... Ne.- Ne.
Jei mes tik...
Mūsų širdies plakimas, kai pernelygįsijaučiame, sukelia trikdžius.
Taigi, neįmanoma.
Norėdami nufotografuoti,turime išeiti iš kambario.
Iš kur tos dalelės?
Geras klausimas,nes atsakymo mes nežinome.
Žinoma, jos atskriejo iš kosmoso.
Kai kurios iš jų - iš asteroidų žiedo.
Kitos - galbūt kometų kilmės.
Tačiau, vėlgi, jos gali būti atskriejusiosiš kitų galaktikų, kitų Saulės sistemų.
Tikrai nežinome,nuo ko atsiplėšė kiekvienas grūdelis.
Tiesiog nuostabu.
Kiekvieno antradienio vakarą,kai Jonas atneša naujų pavyzdžių,
mus jie pakeri.
Tarsi vėl grįžtume į vaikystę.
Tos dalelės yra mažulytės,skraidžioja kosmose.
Kai kurios iš jų niekad nepasiekiadidesnės sankaupos
ir nesudaro, sakykime...
mažos planetos asteroidų žiede.
Tai - kosminė dulkė.Dulkė - tai kosmoso valiuta.
Čia, pavyzdžiui, pačiame viršujeyra geležies ir nikelio lydinys.
Ir labai gražiai matosikristalizacijos pradžia.
Prasidėjusi nuo stiklo.
Ir toliau susiformuos olivino kristalai.
O išorėje matyti plonytisgeležies sulfido apvadas.
Primena kažkokią ledinę egzoplanetą.
Atrodo kaip pakas. Taip, taip.
Su lūžtančiais ledkalniais.
Šitas, manau, ypač įdomus.
Įskriejimo į atmosferą metujo temperatūra būna labai aukšta.
Priekis, kuris dabar - viršuje,
rodo, kuria kryptimi jis įskriejoį Žemės atmosferą.
Kai jo greitis ima mažėti,sunkiojo metalo šerdis
pasistumia į priekį dėl... inercijos
ir galiausiai pavirsta metalo kauburėliudalelės priekyje.
Vėlgi, įprastas vaizdas -geležies ir nikelio lydinys priekyje.
Taigi, nors jau surinkome2 500 skirtingų pavyzdžių,
nė vieno nėra vienodo.
Tad kai pradedi...
pažinti mikrometeoritusir kosminių dulkių daleles,
pamatai, kad jos labai skiriasinuo Žemės geologijos.
Jos skrieja ypač dideliu greičiu,
50 kartų greičiau,nei iš ginklo paleista kulka,
įveikia pragarišką temperatūrą.
Ir galiausiai tampatarsi lobiu iš kosmoso.
Tas grožis ir keistumas,kurį ką tik pamatėme, tapo dar keistesnis.
Štai kaip atrodo modelis.
Jei palaikytumėt, aš nueičiau į priekį,prie lentos ir...
Tas modelis, kurį dabar rodo Klaivas,
įrodo tai, kas atrodė neįtikima.
Tokia kristalo struktūra,
rodos, yra neįmanoma.
Tai - vadinamieji kvazikristalai.
POLAS STAINHARDASPRINSTONO UNIVERSITETAS
Štai žmogus, kuris atsisakė susitaikytisu neįmanomu dalyku.
Pasaulinio garso kosmologas PolasStainhartas iš Prinstono universiteto.
Galiausiai įrodėte kvazikristalų,natūralių kvazikristalų, egzistavimą
visatoje, meteorituose.
Bet kas yra kvazikristalas?
Taigi, kvazikristalas yra medžiagosbūsena, kuri, manėme, nėra įmanoma.
Šimtus metų galvojome,kad tai - neįmanoma, taip buvo įrodyta.
Bet šiandien jau žinome,kad tai - ne tik įmanoma,
bet ir jau seniai egzistuoja visatoje,
žymiai anksčiau, nei mes įsivaizdavome.
Tačiau pradėkime nuo paprastų dalykų.
Kristalai laikosi tvarkos,
kaip plytelės jūsų vonioje.
- Gerai.- Paprasti kvadratai.
Kvadratinės plytelėssusijungia labai gražiai.
Tačiau turėdamas penkiakampius,su penkiaguba simetrija,
greitai pakliūvi į bėdą.
Pabandykime šitaip.
Ir...
Jau matau, kur turėsime bėdos.
Taip, matot, kas nutinka?
Turime plyšį.Tad dabar turime rinktis variantus.
Negalėsime jo užpildyti.
Galiu dėti jį ten arba ten,
- tačiau vis tiek niekaip...- Taip.
Atomai tarpų labai nemėgsta,
tad vos tikrame atome atsiranda plyšys,
jie daro viską, kad jo neliktų.
Visiems buvo puikiai žinoma,kad penkiaguba simetrija neegzistuoja.
Tačiau kvazikristalaiyra dar sudėtingesni ir paslaptingesni.
Pirmiausia pažvelkimeį kvazikristalo modelį,
kad vizualiai įsivaizduotume,kaip jie atrodo.
Tos plytelės ant stalo - puikus pavyzdys.
Panagrinėję pamatysite,kad čia tėra dvi figūros, dvi detalės.
Tai - vištos.
Primena vaikams skirtą dėlionę,
tačiau iš tiesų čia slypiišradingoji matematika.
Šią struktūrą1970 m. atrado seras Rodžeris Penrouzas.
SERAS RODŽERIS PENROUZAS
Matematikas ir truputį kosmologas.
Nuostabu, kad kvazikristalo struktūrą...
DARB-I-IMAM ŠVENTYKLAISFAHANAS, IRANAS
...galima aptiktišventykloje Isfahane, Irane.
Nežinodami jokių matematinių principų,
daugiau nei prieš 500 metų dailininkai
įveikė šią neįmanomąpenkiakampę simetriją.
Štai taip.
Dabar turiu jus perspėti...
Perspėjimas patvirtintas.
Tikrai, dabar viskas tampa taip sudėtinga,
jog nekankinsime jūsų detalėmis.
Tik pavyzdys.
Taigi, vietoje vieno ikosahedrono,turime ikosahedro ikosahedroną.
Pagalvojome, jog galbūt tai yra būdassukonstruoti ką nors išorėje,
kas palaikytų šią struktūrą.
Tačiau susidūrėme su problema.
Bet šis modelis ją išsprendė.
Jis vaizduoja tikrą kvazikristalą.
...ir galima sudėlioti šią plokštumą...
Dabar Stainhartasnorėjo surasti tokį dalyką gamtoje.
Tad ėmėte rinkti medžiagą Kamčiatkoje.
Turbūt tą paskatino teorija...
Taip. Paskatino šis modelis.
Nes šis modelis sako:
„Na, tiesą sakant, jei atomai turi jėgą,panašią į tokį susijungimą,
jiems nelieka nieko kito,kaip suformuoti tokią struktūrą.“
Iškart susimąsčiau,
jog galbūt gamtoje kvazikristalai atsiradoanksčiau, nei juos sukonstravo žmonės.
Tad pradėjau dešimtmetį trukusiąnatūralaus kvazikristalo paiešką.
Bėgant laikui, suradome mineralogąLuką Bindi iš Florencijos...
LUKAS BINDISFLORENCIJOS UNIVERSITETAS
...kuris turėjo savo muziejų,o jame - mažytį...
akmenį, labai sudėtingą akmenį,
kurio viduje buvo kvazikristalo grūdelis.
Tyrinėdami tą pavyzdį,
spėjome, jog rankosegalbūt laikome meteorito gabalėlį.
Tačiau, norėdami įrodyti, turėjomeišsiaiškinti, iš kur tas akmuo atsirado,
ir paieškoti daugiau pavyzdžių.
Taigi Polas Stainhartas ir Lukas Bindis
išsiruošė į ekspedicijąį pačius Rusijos rytus,
netoli Beringo sąsiaurio.
Raudonas spindulys rodo,kur buvo rasti meteorito fragmentai.
Jie buvo rasti šalia upelio Listvenitovyj,
apie kurį niekas nieko nežinojo.
Ekspedicijoje dalyvavoir Rusijos geologijos komandos nariai,
kurie prieš kelis dešimtmečiusir buvo radę tą akmenį.
Jiems teko keliauti į neištyrinėtas žemes,
kas buvo visiškai nauja Polui Stainhartui,
kuris paprastai neišeidavo toliauuž Prinstono universiteto pievelės.
Jį kankino nesuskaitoma daugybė uodų.
Jo veidas - siaubingai sukandžiotas uodų.
Jis negalėjo išsimiegoti.
Meškos jį persekiojo ne tik sapnuose,bet ir realybėje.
Tačiau sunkios pastangossurasti meteorito nuolaužas atsipirko.
Pirmieji radinių tyrimai kėlė daug vilčių.
Dabar Bindis ir Stainhartasturėjo progą švęsti,
nors dar nežinojo,ar kvazikristalai tikrai egzistuoja.
Naujai rastų pavyzdžių rentgeno nuotraukos
atskleidė uždraustąją penkiagubą simetriją
ir įrodė, kad meteoritątikrai sudaro kvazikristalai.
Ar galėtumėte papasakoti,koks jausmas apėmė, kai tą pamatėte?
Manau, viskas... rodos,tą akimirką sustojo laikas.
Kaip...
Vos pamatęs šį vaizdą, iškart supratau,
kad radome tai, ko ieškojome
kelis dešimtmečius.
Be to, patvirtinome, kad kvazikristalas
egzistuoja ne tik gamtoje, bet ir kosmose.
METEORITŲ TYRIMŲ CENTRAS
Atmetę visas paslaptis,
ėmėme tirti įprastesnius akmenis,kurie pakliuvo į mūsų rankas.
...turime lipnius kilimėlius.
Arizonos universitetas turididžiulę kolekciją.
Purvas iš lauko pateks į švarią saugyklą.
LORENSAS GARVISARIZONOS UNIVERSITETAS
Tačiau mūsų laukė fantastiškos istorijos.
Tad kai įeisime,
būtinai užlipkite ant joir nusivalykite visą purvą nuo batų.
Gerai.
Lorensas Garvis,kuratorius, mums viską aprodė.
Slėgis čia - aukštesnis,kad į vidų patektų švarus oras.
- Nusivalėte purvą? Gerai.- Taip.
Be to, patalpos nuolat filmuojamos.Nusišypsokite į kamerą. Pamojuokite.
Tačiau užėjus
į tokias patalpas su meteoritais,svarbiausia yra
neužnešti ant jų purvo.
Visuomet stengiamės būti kuo švaresni.
Stengiamės neliesti jų pirštaisir neišterlioti.
Tad prašau užsimauti pirštines,aš irgi jas užsimausiu.
Padarysime tai todėl,nes noriu parodyti jums
vieną įspūdingiausių meteoritų,nukritusių vos prieš kelias savaites
Kosta Rikoje.
Ir šiame meteorite aptikomedaug organinių junginių.
Ir, žinot, tai - svarbu.
Nes atskleidžia žiniųapie mūsų ankstyvąją Saulės sistemą
ir galbūt gyvybės susiformavimąmūsų Saulės sistemoje.
Tiesą sakant, laikau tuos pavyzdžius čia,specialiose spintelėse.
Čia - azoto spintelės.
Suprantat? Pripildytos azoto...sauso azoto.
Todėl svarbu paduoti sausą azotąį tas spinteles.
Tad kai atidarysiu, išgirsite,kaip į tas spinteles teka azotas.
Ir tie meteoritai dabar yra apsaugoti.
Į juos neteka vanduo.Į juos neteka deguonis.
Taigi, tai yra geriausia apsauga,kurią dabar turime.
Todėl taip šnypščia?
Todėl taip šnypščia.
Taigi, kaip pavyzdį, galiu parodyti...
vieną nuostabiausių meteoritų.
Štai, matote, kaip jis vadinasi?
„Šuns būda“.
Tiesiog...
Taigi...
tik paprašysiu jo neišmesti.
- Pasistengsiu. Gerai.- Prašau, neišmeskite.
Taigi, šis akmuo iš tiesų nukritoprieš kelias savaites Kosta Rikoje.
Ir jis pataikė tiesiai į šuns būdą,
kurioje tuo metu miegojo šuo.
- Šuniui nieko blogo nenutiko, tikiuosi.- Nepataikė vos per kelis milimetrus -
įsmigo į žemę visai šalia šuns.
Tuo jis yra ypatingas,
nes ant jo netgi liko šuns plaukas.
Negali būti.
Jis ypatingas tuo,
kad, jei jį pauostysite,
pajausite organinių mišinių kvapą.
Jiems - 4,5 milijardų metų,
jie susiformavodar ankstyvojoje planetoje,
planetoje, kuri jau nebeegzistuoja...
įstrigo šiame akmenyje,
ir iš esmės gyveno asteroidų žiede4 milijardus metų,
kol kažkodėl išlėkė iš asteroidų žiedo,
nusileido Kosta Rikoje
ir dabar atsidūrėmūsų meteoritų saugykloje.
Koks čia kvapas? Kažkoks...
Iš tiesų nežinome,tačiau manome, kad tas daiktas...
yra panašus į rutuliuką kandims naikinti.Kažkas panašaus.
Panašus į tą darinį.
Kaip tirpiklis?
Taip, kažkas tokio. Panašiai.
Padėsiu jį atgal,nebent norite dar kartą palaikyti.
- Ne, aš...- Beje,
raudona spalva liko nuo šuns būdos stogo.
O balta - nuo būdos grindų.
O ar šuo iškart suprato,
kad jį aplankė svečias iš dangaus?
Ne, tačiau įdomu,
kad žmonės naudoja šunis ieškodamimeteoritų, nes jie juos užuodžia.
Juos galima išdresuotiieškoti jų pagal kvapą.
Padėkime atgal.
Čia - Tolukos geležisiš Džikipilko regiono.
Štai, paimkit.
Neužsimeskit ant kojos.Nes susilaužysit ją.
Dievulėliau.
Jis turbūt sveria, kiek,
nežinau, kokius 30 ar 40 kilogramų,tas vienas akmuo.
Čia - gryna geležies rūda?
Gryna geležis. Su nikelio priemaišomis.
- Duokit, neišmeskit. Paimu.- Duodu.
Žinot, vienas iš įdomiausiųsusidūrimo reiškinių, nerodomų per TV,
yra ši medžiaga, tektitai.
Taigi, štai... Po susidūrimo su Žeme,
dėl ko išsilydėdidžiuliai plotai Žemės paviršiuje.
Šiuo atveju turbūt keli tūkstančiaikvadratinių kilometrų žemės.
Išsilydė per akimirksnį.
O po susidūrimo nuo smūgio
ta medžiaga padengėgal trečdalį Žemės paviršiaus.
Kada tai nutiko?
Manome, kad maždaug...Galvojame, kad prieš 750 tūkst. metų.
Rodos, tikrai labai seniai,
tačiau geologiniu požiūriu tai -vakarykštė diena.
- Labai nesenas reiškinys.- Čia - stiklas?
Tai tik... Taigi, kas ši medžiaga...Jei paklausysit...
Tai - tik stiklas,tačiau jis - ne iš kosmoso.
Jis - iš Žemės, kur viskas išsilydė,
tapo lydiniu,o tada išsibarstė Žemės paviršiuje.
Tad šios medžiagos galima rastiPietų Azijoje, Filipinuose,
Indonezijoje, Australijoje
ir netgi Antarktidoje.
Taigi, tai buvo didžiulis įvykis.
Tačiau pažiūrėkite, kokios formos.Žinote, ką jos mums sako?
Jos mums sako,kad ta medžiaga pasklido ir sukietėjo ore.
Jei būtume buvę čia tada,kai tas daiktas nukrito,
mums būtų buvęs galas.
Viskam.
Įsivaizduokit... Ir aš kalbu apiekelis tūkstančius kvadratinių kilometrų...
viskas apačioje beveik iškartpavirto stiklu.
Tad, taip. Būtumėte sėdėjęs čiasu puodeliu arbatos
ir pavirtęs stiklu. Kaip ir viskas aplink.
Kiekvienas šis akmuoiš tamsiųjų pasaulių
turi savo istoriją.
Istorijos tėkmėje meteoritai kaitinožmonių vaizduotę.
Toks paprastas dalykaskaip mobiliojo telefono švieselė
atskleidžia šių tolimųjų keliautojųmistišką grožį.
Čia turime...
Tame pačiame Meteoritų tyrimųcentre Tempėje, Arizonoje,
susipažinome su dr. Minakši Vaduva,
viena įžymiausių mokslininkių,tyrinėjančių meteoritus.
...40 000 skirtingų meteoritų.
MINAKŠI VADUVAKOSMOSO MOKSLININKĖ
- Įskaitant Barbaros Hepvort gabalėlį.- Taip. Būtent.
Taip, čia - didžiuliai resursai tam,ką mes darome.
PASIUNTINIAI IŠ KITŲ PASAULIŲ
Ką mes čia matome?
Tas apvalus objektas, kurį matote,
yra mažas...
galite įsivaizduoti mažytį lašelį,
egzistavusį dar pačios Saulės sistemosistorijos pradžioje,
maždaug prieš 4,5 mlrd. metų.
Dar prieš tai, kai planetos įgavo masę?
Taip. Dar tada,kai viskas tebuvo tik dujos ir dulkės.
Daugiau nieko.Nebuvo planetų, nebuvo Žemės. Nieko.
Ir jie yra...
Jie buvo apibūdintikaip ugnies lietaus lašai,
kurie... susikondensavo iš ūko,
to dujų ir dulkių debesies.
Galbūt dėl tam tikrų smūgio procesų,
įvykusių pačioje Saulės sistemosistorijos pradžioje.
Ir mes nelabai žinome,iš kur atėjo tie smūgiai,
tačiau manome, kad tai buvo procesai,kurie vyko
kitose Saulės sistemose,kurios formuojasi šiandien.
Ir kokius elementus čia randame?
Taip, tai, ką matote,
tas gražus dėmėtas stiklas, kurį matote?
Šis mineralas vadinamas olivinu.
Ir tas... Kai pasukinėju jį tame...
Kai tokia šviesa krintaper tokius mineralus,
vyksta poliarizacija...šviesa yra poliarizuojama,
tad pats mineralas
tarsi užgesina šviesątam tikromis kryptimis.
Tad tarsi matote pašviesėjimą,o kitur - patamsėjimą.
Tarsi gražus dėmėto stiklo langas.
- Manau, tarsi... Taip.- Nuostabu.
Štai gabalėlis,
nedidelis gabalėlis paties Marso,kurį pamačiau pirmą kartą
pačioje savo karjeros pradžioje,ėmusi tyrinėti meteoritus.
Ir buvau sužavėta, nes
jis atrodo matytas,bet jis atkeliavo iš visai kito pasaulio.
Žinome, kad šis akmuo atkeliavo iš Marso,nes jame yra dujų,
kurių sudėtis - visiškai tokia pati,kaip Marso atmosferos.
Tad kai paimate gabalėlį šio akmensir jį pakaitinate,
dujos išeina,ir mes galime nustatyti jų sudėtį,
ir jų sudėtis - visiškai tokia pati,
kokią gavome iš kosminio laivo Marse.
- Neįtikėtina.- Taip, neįtikėtina.
Ar Karlas Seiganas neklydo,sakydamas, jog esame iš kosmoso dulkių?
Esame kosmoso dulkės, tikrai.
Kiekvienas mūsų kūno elementas
buvo susintetintas kitose žvaigždėse,kol galiausiai atsidūrė čia.
Tad, taip. Esame kosmoso dulkės.
- Galiausiai.- Nuostabi mintis.
Taip.
Tai buvo vienintelė akimirkaviso filmavimo metu,
kai negalėjau atsispirti.
Išlindau iš už kameros.
Nemanau, kad esu dulkė. Aš - bavaras.
Taip, jie pagaminti iš kitos medžiagos.
Taip. Teisingai.
Mūsų kelionė nuvedė mus ten,
kur didžiuliai ugnies kamuoliaitrenkėsi į Žemę.
RAMGARO KRATERISRADŽASTANAS, INDIJA
Norėjome išsiaiškinti,ar gyvybė atkeliavo iš kosmoso.
Čia - Ramgaro krateris Radžastane,Šiaurės Indijoje, jo diametras - 4 km.
Iš viršaus jis iškart patraukia akį,
tačiau ant žemės nelabai supranti,jog stovi krateryje.
Tačiau induizmo šventyklosbuvo čia pastatytos nuo XX a.
Mums buvo įdomu,ar organinė medžiaga meteorituose
galėjo duoti pradžią gyvybeimūsų planetoje.
Paprašėme įvertinimoprofesorės Nitos Sahai,
kuri studijuoja virsmąiš chemijos į biologiją.
Ir mes esame šiame didžiuliame krateryje,
kurį suformavo susidūrimas su meteoritu.
Ir mes nežinome, ar jis buvo iš anglies,
tačiau žinome, kad anglies meteoritai
turi savyje visokiausiųorganinių molekulių.
Kurios iš jų gali duoti pagrindą gyvybei?
Tiesą sakant, meteorituose buvo rastivisi gyvybei reikalingi elementai.
NITA SAHAIGEOCHEMIKĖ
Amino rūgštys, kurios suformuoja baltymus,
lipidų molekulės,sudarančios ląstelių membranas,
ir, neįtikėtina, netgi ribozė,kas yra cukrus.
Žaviuosi,
kad meteorituose galima rasti cukrųir medžiagų, kurios suformuoja baltymus.
Taip.
Ar jie susidaro geologiškai,kaip mineralai, ar...
Jie - ne kaip mineralai, ta prasme,jog yra organinės molekulės,
o mineralai - neorganinės kilmės,
tačiau jie susidarė, tikėtina,
sąveikaujant organinėms molekulėmssu mineraliniais paviršiais.
Pavyzdžiui,tarpžvaigždiniuose grūdeliuose,
o taip pat pačių meteoritų paviršiuose.
Ir dar lieka didžiulė praraja
tarp visų ingredientų turėjimoir gyvybės įkvėpimo.
- Taip.- Ko mums reikia?
Turbūt reikia kažkokio indo,į kurį galėtume viską sudėti
ir pakaitinti?
Taip. Reikia turėtituos statybinius blokus,
kurie polimerizuotųsiį ilgesnes grandines,
nes ilgesnės grandinės gali susilankstytiir imti funkcionuoti.
Ką manote apie panspermiją,
kad gyvybė yra pasklidusi visatoje?
Na, tikėtina, kad gyvi organizmai
gali atlaikyti aukštą temperatūrąbei kosminę radiaciją?
DNR išties labai atspari.
Ji gali išgyventi kosmose.
Ir netgi ištisi organizmaigali išgyventi sporų pavidalu.
Nes žmonės pakasinėjo Žemę
ir netgi kelių kilometrų gylyje
jie rado bakterijas,kurios ten gyvena jau milijonus metų.
Ir jos ten gyvena sulėtintoje būsenoje.
Ar nutuokiate, kodėl kunigaipasistatė savo šventyklas čia?
Ši yra skirta Šivai, tiesa?
Rodos, tai negali būti tiesa -meteorito išmuštame krateryje.
Įdomu, kad ši šventykla skirtaŠivai ir Parvatei.
Ir tai - tantrinė šventykla,kuri reiškia sukūrimą.
O Šiva yra ir sunaikinimo dievas.
Taigi, hindu mitologijoje manoma,
kad visatoje egzistuojasukūrimo ir sunaikinimo ciklai.
O tai yra meteoro suformuotas krateris,
kas reiškia, jog nuo smūgio gyvybė žūsta,
tačiau kartu atkeliaujatos organinės molekulės,
kurios gali duoti pradžią gyvybei.
Tą iš esmės patvirtino ir asketas.
Jei žmonija ir visa gyvybė išnyktųdėl karo ar meteorito,
gyvybė regeneruotų čia,šiame kraterio ežere.
Turėjome nuvykti ten,kur nukrito didžiausias ugnies kamuolys.
Tai buvo vieta,kurios pavadinimo neįmanoma ištarti,
Jukatano pusiasalyje, Meksikoje.
ČIKSULUBAS PUERTOMEKSIKA
Tai - vieta, kurioje mūsų planeta patyrėneįsivaizduojamą apokalipsę.
Tai, kas nukrito iš dangaus čia,
smogė tokia jėga, kokią turėtųšimtai milijonų, gal tūkstančiai milijonų
atominių bombų, numestų Hirošimoje.
Niekas čia šito nepamena.
Visiška nuobodybė.
Čiksulubas - tai pakrantės kurortas,toks Dievo pamirštas, jog norisi verkti.
Šunys čia, kaip ir visoje Žemėje,
yra pernelyg kvaili, jog suprastų,
kad trys ketvirtadaliai visų rūšių išnyko
dėl to, kas čia nutiko.
Dinozaurai dabar gyvenatik vietiniame muziejuje.
Jų akis pagamino žmonės. Jos nieko nemato.
Tik jų pėdsakai - autentiški,
tačiau jie rodo, kad jie vaikščiojo,o ne skraidė.
Mirtis visus ištiko staiga.
Ši Dievo apleista vieta yra pačiame
vieno didžiausių geologinių kataklizmųŽemės istorijoje centre.
Tai negrįžtamai pakeitėvisos planetos gyvenimą.
Prieš maždaug 66 mln. metų
asteroidas, gal 10 km skersmens,
trenkėsi į Žemę maždaug 20 km/s greičiu.
Smūgio jėga buvo tokia didelė,
jog išmušė 30 km gylio duobę.
Susiformavęs krateris
tęsiasi dar 100 km į jūrąir 100 km į sausumą,
o temperatūra plutoje,susidariusi nuo smūgio,
ištirpdė plutą ir patį bolidą.
Yra buvę 11-os laipsnių stiprumožemės drebėjimų.
Tai - šimtąkart galingesnis drebėjimasŽemės istorijoje.
Didžiulis cunamissu 100 m aukščio bangomis
nusiaubė tolimų vandenynų krantus,
o didžiulė dulkių skraistėbei išsilydę lašeliai ir dujos
pakilo į atmosferą,
kai kurie netgi tokiu greičiu,jog išlėkė į kosmosą.
Tie išsilydę lašeliaiiškrito 3 000 km spinduliu
ir sukėlė gaisrus.
Man patinka matyti juos filmuose.
PASKUTINĖ DINOZAURŲ DIENA
Už 800 km nuo smūgio vietos
šviesa buvo tokia intensyvi,
jog alamozaurai tapo permatomi,
o jų šešėliai įsidegino į žemę.
Kaitri šviesa apsvilino jiems akis.
Jie nematė, kur eina.
Tačiau jautė.
O žinduoliams pavyko išgyventi,
ir jie pasinaudojonaujomis ekologinėmis galimybėmis.
Jei ne tas didžiulis smūgis,galbūt šiandien čia nebūtų mūsų -
Homo sapiens rūšies.
Iki 1970 m. niekas nežinojo,kad čia yra meteorito išmuštas krateris.
Gravitacijos anomalijos ir gręžinioduomenys atskleidė jo struktūrą ir dydį.
ČIKSULUBAS PUERTOMERIDA
Vienintelė apraiška paviršiuje -
mįslingas žiedas iš ežerų,vadinamų cenotais.
Jie susidarė dėl geologinio smūgio.
Kadangi Jukatano pusiasalyjenėra upių bei ežerų,
tos vandens įdubos pritraukėsenovės majus.
Tik cenotų dėka
čia iškilo šis kultūrinis centrasČičen Ica.
KUKULKANO PIRAMIDĖČIČEN ICA
Jie sukūrė pažangią kultūrą su rašmenimis,
astronomija ir nepaprastapiramidžių bei šventyklų architektūra.
Jie netgi pastatė observatoriją dar tada,kai nebuvo teleskopų.
Jie sekė dangaus kūnų padėtį.
Jų kalendorius tuo metubuvo pats tiksliausias.
Majai be galo žavėjosi mirtimibei pomirtiniu gyvenimu.
Jie tikėjo, kad egzistuoja devyniospožemio karalystės ir 13 rojų.
Norėdami apžiūrėtidalį požeminio pasaulio,
nusileidome į šalia esančio cenoto apačią.
FATIMA TEK PULURVŲ ARCHEOLOGĖ
Fatima Tek Pul,urvų ekspertė ir archeologė,
nuvedė musį vieną iš lietaus dievų buveinių.
Šis cenotasbuvo surastas tik visai neseniai.
Sakykit, Fatima, kaip yra susiję cenotas,
šis urvas ir majų ritualai bei tikėjimas?
Ši vieta yra įdomi
savo vandens ir urvų architektūra.
Ir kaip majai išnaudojo šias erdvessavo ritualams.
Viduje matote sienas,kurios parodo, jog majai čia atkeliaudavo,
norėdami pereiti per šias šventas sienas.
- Galime užeiti į vidų?- Žinoma, eime.
Kadangi urvai buvo laikomiįėjimu į požeminį pasaulį,
čia matome, kaip jie išnaudojonatūralią urvo formą,
po ritualų likusias žmonių liekanas,
galbūt senovės majų šeimos.
- Iš kokio jie laikotarpio?- Greičiausiai iš Ikiklasikinio.
Matome ir šį portalą.
Jis veda giliau po žeme.
Įdomu ir tai...
Žmogaus piršto kaulas.
Įmūrytas į sieną.
Pažvelgę iš arčiau pamatysite pelenus,galbūt likusius po laidotuvių apeigų,
prieš įmūrijant jį į sieną.
Ar saugu žmonėmsįžengti į požeminį pasaulį,
į dievų buveinę?
Taip, žinoma!
Savo vizitui pasirinkomeMirusiųjų dieną Meksikoje.
Majai buvo tiesiog apsėsti mirties.
Čia rasime begalybę kaukolių.
Merida, pagrindinės kapinės.
Visa tai - Čiksulubo kraterio ribose.
Mirusieji palieka savo kapusir prisijungia prie gyvųjų.
KASTEL GANDOLFO PARKASPOPIEŽIAUS VASAROS REZIDENCIJA
Esame čia, ramiame parke,
popiežiaus vasaros rezidencijojeKastel Gandolfe.
Tačiau čia vyksta rimti moksliniai darbai.
Čia įsikūrusi astronomijos observatorija,garsėjanti dangaus kūnų žemėlapiais.
Šalia rezidencijos esantis Albano ežerasyra didžiulis vulkaninis krateris.
Observatorijai vadovauja jėzuitasbrolis Gajus Konsolmagnas.
BROLIS GAJUS KONSOLMAGNAS, JĖZUITASKOSMOSO MOKSLININKAS
Jis - vienas žymiausių mokslininkų,tyrinėjančių meteoritus.
Broli Gajau,pačioje Vatikano observatorijos širdyje
laikoma ši nuostabi meteoritų kolekcija.
Istorinė kolekcija.
Tikrai taip manau.
Pildau ją jau beveik 30 metų.
Dėl jos ir atvykote čia?
Aš nepasirinkau čia atvykti.
Aš prisiekiau paklusti.
Buvau mokslininkas,o tuomet įstojau į Jėzuitų ordiną,
tikėjausi dėstyti galbūt Džordžtaune.
Tačiau buvau paskirtas dirbti į Romą,
valgyti tą siaubingą maistąir nuolat matyti šį apgailėtiną vaizdą.
Ir taip, čia dar buvotūkstančio meteoritų kolekcija.
Jie nežinojo, kad čia buvo meteoritai.
Jie nežinojo,kad buvau meteoritų ekspertas.
Tai buvo viena iš tų Dieviškų apraiškų.
Neįtikėtina, kad turime meteoritus,
tuos gabalėlius,atskriejusius pas mus į Žemę iš kosmoso,
ir kad mes atskiriame,jog jie - ne iš Žemės,
kad jų cheminė sudėtis - visiškai kitokia,
kad jie susiformavo prieš 4,5 mlrd. metų.
Tai, jog turime galimybęsuprasti tokius dalykus,
jau savaime yra stebuklas.
Manote, tikėtina,jog gyvybė egzistuoja ir kitur,
o gyvybė Žemėje irgi atsirado kitur?
Visiškai įmanoma. Nežinau.Neturiu duomenų.
Žinote, žmonės manęs kartais klausia,
ar tikiu, jog visatoje egzistuoja gyvybė.
Manau, kad klausimas labai teisingas.
Tai - tikėjimo reikalas. Duomenų neturiu.
Tačiau jei ateitumėte pas manekaip mokslininkas,
sakydamas, jog jums reikia resursųgyvybės paieškoms,
kad turite didžiulį projektą,sakyčiau: „Pirmyn.“
Iš kitos pusės, jei sakytumėte,kad norite tyrinėti
žalius žmogeliukus,kurie atskris skraidančia lėkšte,
bijau, kad nesutikčiau.
Bet jei tie žali žmogeliukai atskristųį Žemę, nenorėtumėte jų pakrikštyti?
Tik jei jie patys norėtų.
Brolis Gajus pakvietė musapžiūrėti istorinį teleskopą.
...jie turėjo fotografuoti visą dangų
ir sudaryti atlasą.
Kodėl visą laiką visame pasaulyje
žmonės galvoja, kad rojus yra ten?
Nežinau, tačiau taip yra.
Juk daugelyje kalbų
žodis, reiškiantis „dangų“ ir „rojų“yra tas pats žodis.
Galiu sugalvoti tik tiek...
galbūt ekspertai pateiktųgeresnį atsakymą...
Tačiau aš, žiūrėdamas į žvaigždes,
jaučiu, jog reikia
būti pasiruošusiam pasimatymui su dievu.
Kai šiandien pamatysitekrintančią žvaigždę,
jums tai bus įdomus mokslinis faktasar vis dėlto aiktelėsite iš susižavėjimo?
Ir taip, ir taip.
Ir, jei atvirai, kadangi esu moksložmogus, turiu dar didesnę pagarbą.
Viena yra sakyti:„O, kokia graži švieselė.“
O kita pasakyti:
„Aš žinau,kokie elementai sukuria tą švieselę.
Aš žinau, kodėl jos tokia spalva.
Žinau, ko galiu iš to pasimokyti.
Tikiuosi, kad tas vaizdas bus nufilmuotas,tad galėsiu pasakyti
ne tik: „Vaje, kaip gražu“,
bet ir: „Įžvelgiu kometos pėdsakų.“
Dulkių debesis,kurį palieka kometa, lekianti į Žemę,
ir, kaip snaigės,krintančios ant priekinio stiklo,
šviesos šuorais skrodžia mūsų atmosferą.“
Visa tai teikia džiaugsmą. O ne jį atima.
Tai parodo skirtingų žinių dinamiką,
racionaliųjų ir poetiškų,vaizduotės ir proto.
Ir man atrodo, jog visi mąstome taip pat,
tiek apie didžiulius dalykus, kosmosą,
tiek apie vidinius, sielos reikalus.
Tie procesai vyksta kartu.
Mokslo nebus...
Nesinori kurti mokslo,
jei neturi pagarbos, jei niekuo nesistebi.
Negali tikėti Dievu kaip kūrėju,
nepajautęs kūrybos.
Antraip kaip gali tikėti?
Žinau, kad aštuntajame dešimtmetyjebūdamas absolventas, aprašėte,
jog matėte Vakarų kometą.
Ir pasakėte: „Ar buvo įspūdinga?Ne, buvo baugu.“
Sakėte, jog jus tai sukrėtė. Kodėl?
Danguje buvo kometa,
kuri atrodė kaip daugybėje nuotraukų,kurias buvo tekę matyti.
Atrodė, jog tie dalykai ir egzistuojatik nuotraukose.
Tad jai čia - ne vieta.
Ir ji buvo didžiulė. Ji buvo baisi.
Dar vakar jos čia nebuvo,tad imi galvoti, kas nutiko.
Ir tuomet pasidarė aišku,kodėl senovėje žmonės vertindavo kometas
kaip ženklą, jog nutiks kažkastikrai baisaus ir nepaprasto.
Kaip reaguos bažnyčios,jei NASA teleskopai užfiksuos
tikrai grėsmingus objektus netoli Žemės,lekiančius link mūsų?
Būsiu atviras. Mes melsimės.O ką daugiau gali daryti?
GILUS SUKRĖTIMAS
Noriu parodyti ištrauką iš filmo,
į kurį žiūrovai ateina,
norėdami pajaustitą fizinę ir egzistencinę baimę.
Labai gražiai padaryta.
Be brolio Gajaus maldų,
yra ir praktinės priemonės.
Esame čia, „Pan-STARRS“...
„PAN-STARRS“ OBSERVATORIJAHALEAKALA, HAVAJAI
...Panoraminis teleskopasir Greito atsako sistema,
įsikūrusi Havajuose, Maui saloje.
Gerai, stabdžiai atleisti.
DONA RORER„PAN-STARRS“ TELESKOPO TECHNIKĖ
Visi, pasitraukit. Nuleisiu jį.
Štai kaip taisomas teleskopas.
Pamėginsime tą padaryti, a?
- Taip. Pamėginsiu.- Taip. Gerai.
„PAN-STARRS“ OPERACINIS CENTRAS
Dr. Džoanai Buldžertam tikra prasme yra patikėtas...
DŽOANA BULDŽERASTRONOMIJOS INSTITUTAS, HAVAJAI
...žmonijos saugumas.
Kaip ir jos kolegai dr. Markui Vilmanui.
Vien pažvelgę į jų veiduspajutome pasitikėjimą.
MARKAS VILMANASASTRONOMIJOS INSTITUTAS, HAVAJAI
Jie mums leido sutrukdyti jųnaktinį budėjimą.
- Labas vakaras.- Klaivai, labas.
- Suradau jus. Naktinė pamaina.- Kaip sekasi?
-Nagi. Sėskit.- Sėskis.
Padedat mus apsaugoti nuo akmenųiš kosmoso, kurie gali mums pakenkti.
Mes stebėjome, tačiau turėjome užsidaryti,
nes labai išaugo drėgmės lygis.
Dabar jis siekia 90 %,
o užsidaryti turime ties 85 %,kad apsaugotume veidrodį.
Ant veidrodžio negali būti drėgmės.
O kaip bendraujatesu dispečeriais prie teleskopo?
Na... mes ir esam tie dispečeriai.
Viršuje nieko nėra.Stebėjimas - nuotolinis.
Anksčiau kas nors turėdavo sėdėti viršuje.
Ten aukštis siekia 3,4 km,
todėl žymiai patogiau sėdėti čia,600 metrų aukštyje.
Ir ką matome?
Šiame ekrane, spėju,matome naktinį dangų.
Taip, tai - dangaus žemėlapis.
Matote zenitą.
Tiesiai virš galvos. O čia - teleskopas.
O šitas - didžiausias,kurį turime stebėti.
Padarome maždaug 60 nuotraukų
ir turime keturiastos pačios vietos danguje nuotraukas.
Taip gaunametrumpą filmuką iš keturių kadrų.
Tuo būdu pamatome, kurie objektai juda.
Ir jūsų fotoaparatai -didžiausi visoje Žemėje.
- Tiesa?- Taip.
Aš turiu12-os megapikselių fotoaparatą.
- Dvylikos megapikselių.- Koks jūsų fotoaparatas?
Mūsų - virš milijardo pikselių,
taigi... jis žymiai galingesnis
už tokį paprastą fotoaparatą.
Kas vyksta šioje nuotraukoje?
- Pikselių rinkinys?- Taip, būtent.
Taip atrodo pradinė nuotrauka.
Su 45 sekundžių išlaikymu.
Matote, kokio dydžio fotoaparatas.
Taigi, ji... Mes...Stebime trijų laipsnių kampą,
kuris sudaro maždaug septyniskvadratinius laipsnius dangaus skliaute.
O patį fotoaparatą sudaro
aštuoni susieti krūvio sąsajos įtaisai.
Tad jei iš tiesų... Galime spragtelėtiant vienos iš nuotraukų.
- Štai ten.- Kas čia?
- Čia - meteoras?- Čia?
Ne. Čia yra du palydovai,kurie pateko į mūsų stebėjimo lauką.
Šis darbas labai džiugina, nes...
Nes nenorime, kad mums nutiktųkaip dinozaurams, ir...
todėl tuos dalykus reikia stebėti.
Nors tikimybė, kad didžiulis meteorasartimiausiu laiku mus kliudys - nedidelė.
Tačiau anksčiau ar vėliaupasirodys didesnis objektas,
todėl turime stebėti.
Jaučiu, kad naktį galėsiu miegoti ramiau,
žinodamas, kad kažkas budi čia,naktinėje pamainoje
ir stebi, ar neatlekia koks bolidas.Nuostabu.
365 dienas per metus, taip.Kiekvieną naktį.
Ačiū. Labai ačiū, kad saugote mus.
- Nėra už ką. Tai - mūsų privilegija.- Taip.
Dangaus nuotraukas analizuojadr. Robas Verikas...
ROBAS VERIKASASTRONOMIJOS UNIVERSITETAS, HAVAJAI
...kosmoso gynybos tyrėjas iš Kanados.
Negaliu patikėti, kad tai - pirmas kartas,kai nuėjote prie teleskopo.
Taip, paprastai analizuoju duomenisbei objektus.
Tad visai smagu pamatyti teleskopą gyvai.
Tarsi pamatytumėt brolį,kurio nebuvot sutikęs?
Tiesa. Taip.
Jie galiausiai ėmė dirbtinakčiai baigiantis, pusantros valandos.
Turėjome galimybęšįryt peržvelgti duomenis.
Pastebėjau šešis naujusįtartinus objektus.
„Mes“ reiškia „jūs“. Jūs juos suradote.
Taip. Noriu pasakyti,tai - komandinis darbas,
tik aš esu tas,kuris peržvelgia duomenis, tad...
Koks pastebėtas objektassuteikė daugiausiai emocijų?
Įsimintiniausias objektas buvo tas,kuris tapo žinomas kaip Oumuamua.
Tai - pirmoji tarpžvaigždinė kometa.
Tai - kometa,atskriejusi ne iš Saulės sistemos.
Pirmą kartą pamatėme tokį objektą. Taip.
Oumuamua?
Oumuamua. Tai - havajietiškas žodis.
Tai reiškia„pirmasis pasiuntinys iš toli“. Taip.
Gerai.
Taigi, tai yra dviejų pakopų procesas.
Programinė įranga nėra tobula,tad kai ką vis tiek reikia peržiūrėti,
štai tada ir prireikia manęs.
Pagrindinis mano darbas ir yra peržiūrėtinaktinio stebėjimo medžiagą.
Tikri objektai
bus matomi kaip arba taškelių grupė,arba turintys šleifą.
Ar esate pirmasis, kuris tai pamato?
Taip. Stebėtojai renka duomenis,
o aš esu pirmasis žmogus šioje planetoje,kuris juos pamato,
ir, pastebėjęs Žemei pavojingą objektą,
aš būsiu tas, kuris paskelbs aliarmą.
Tuo iškart susidomės
NASA Kosmoso gynybos koordinacijos biuras.
Vos keli žmonės žino apie jo egzistavimą.
KOSMOSO GYNYBOSKOORDINACIJOS BIURAS
Už viską atsakinga jame yraastronomė dr. Kelė Fast.
KELĖ FASTASTRONOMĖ
Girdėjau, jog asteroidus vadinate
Saulės sistemos parazitais.
Kodėl juos taip vadinate?
Žinoma, astronomams,kurie tyrinėja ne asteroidus,
jie nori stebėti kitus objektus,
o asteroidai įskries į kadrą,kai stebėsi tuos kitus objektus.
Tad kai ieškai ko kito,
jie yra Saulės sistemos parazitai.
Iš mūsų, NASA, požiūrio taško,
jie yra puikūs mokslui,kosminiams laivams.
Tačiau norime juos stebėti,
nes nėra gerai, kai du daiktaiužima tą pačią vietą tuo pačiu metu.
Tad norime žinoti, ar nors vienas iš jųįskries į Žemės orbitą
tuo metu, kai ten bus Žemė.
Į Žemės atmosferą nuolat patenka dulkės.
Matome krintančias žvaigždes,
kurios tėra dulkės,sudegančios atmosferoje.
Tačiau yra ir didesnių objektų,
tad kai pasiekiame asteroidų dydį...
Žemės atmosferafantastiškai viską sudegina,
tačiau galiausiai pasitaiko objektų,kurie yra per dideli ir nesudega.
Čeliabinskas, 20 metrų skersmuo.Suniokojo viską.
Tunguska, Sibiras, 1908 m.
Asteroido diametras siekė turbūt 40 metrų.
TUNGUSKA, SIBIRAS, 1908 M.
Nuo smūgio sugulėaštuoni milijonai medžių.
Tačiau jokia asteroido kruopelėtaip ir nebuvo surasta.
O gynyba? Ką galime padaryti, jei koksnedorėlis taikosi į mus atsitrenkti?
Ką mes galime padaryti?
Taip, geriausia gynyba - pasiruošimas.
Tad pirmiausia juos reikia pastebėti...
Nežinai, kaip teks gintis,kol jų nepamatai.
Tad viskas prasideda nuo to.
Ir kas vyksta po žeme.
Jei galvosite,
kad turime Saulę
ir turime Žemę,ir kitos planetos sukasi aplink Saulę,
kaip manieže.
Tuomet dar turime visus asteroidus,kurie irgi sukasi aplink Saulę manieže.
Labai dažnaijie priartėja vieni prie kitų.
Tiesą sakant,labai dažnai pastebime „suartėjimus“,
kai asteroidaipriartėja prie Žemės, kuri...
Priartėjimas gali reikštine vieno Mėnulio nuotolio atstumą.
Bet, sakykime, objektas išties didžiulis.
Didžiulis asteroidas,o laiko turime nedaug.
Filmuose matome, kaip juos susprogdina.
GILUS SUKRĖTIMAS
Nebūtina to daryti. Reikia stumtelėti.
Kai kuriuose filmuose
buvo panaudoti branduoliniaisprogstamieji užtaisai.
Tačiau esmė ta,jog sprogimas turi įvykti šalia asteroido,
o sprogimo energija apšvies paviršių,
ir ta banga nuo asteroido paviršiaus
stumtelės jį kita kryptimi.
Minkštesnį ir ne tokį agresyvų būdą...
RIUGU ASTEROIDASDYDIS - 1 KM
...išbandė japonų robotassu Riugu asteroidu.
Asteroido dydį
galime nustatyti iš šešėlio, kurį robotasmeta ant jo paviršiaus, dydžio.
Gravitacijos jėga tokia nedidelė,kad net minkščiausias nusileidimas
išmeta į kosmosą labai daug nuolaužų.
Štai čia matome,kaip atsiranda meteoritai.
Robotas jau grįžta į Žemę
su vieninteliu gramu,paimtu nuo asteroido.
Tačiau didesniems pavyzdžiamstikras rojus yra Antarktida.
Nėra taip, kad čia nukristų daugiau akmenųnei kitur.
Bet lengviau pastebėti ledynų platybėse,kurie dengia beveik visą žemyną,
didesnį už Jungtines Amerikos Valstijas.
Mus pakvietė į medžioklękartu su Pietų Korėjos mokslininkais.
Jų stotyje Džang Bogo...
DŽANG BOGO STOTISANTARKTIDA
...prie Rytų Antarktidos krantųgyvena maždaug 50 žmonių.
Pietų vasaros sezonastęsiasi beveik 5 mėnesius,
ir jo metu Saulė niekada nenusileidžia.
Viduje - žymiai erdviau, nei tikėjomės.
Vos už kelių kilometrųšeši paskutinės Skoto ekspedicijos nariai
praleido visą žiemąvos 3 m pločio sniego urve.
Jie badavo ir šalo,
valgydami ruonių mėsąir po vieną sausainį per dieną.
Iš Skoto ekspedicijosnarių dienoraščių žinome,
kad jie sapnuodavo puotas,bet maistas nukrisdavo jiems nuo įrankių.
Tik vienas iš jų sapnuodamassugebėdavo išties pavalgyti,
ir dėl to kiti ekspedicijos nariaijo nekentė.
Bet mes čia atėjomene paskanauti omaro.
Nekantravome nuskristiį Poliarinės plynaukštės centrą.
Žinojome, kad sausumos ekspedicijaprieš tris savaites
išvyko iš mūsų stoties sunkvežimiais
ir artėjo prie meteoritų medžioklės plotųant mėlynojo ledo.
Tačiau pirmiausia sraigtasparnisturi pakilti į 2 km aukštį.
Nuo pakrantės stoties iki ledo plynaukštės
skrendame virš ledynų,kurie atrodo lyg pakopos.
Įsivaizduokite,jei čia reikėtų eiti pėsčiomis.
Šitie nelygūs rieduliai
yra didesni už daugiaaukštį,
ir visa masė nuolat juda link jūros.
Pagaliau pasiekėme Plynaukštę.
Liko vos keli kalnai,iškilę virš ledo kaip salelės.
Rodės, patekome į kitą planetą.
Nuo čia prasideda didžiulė nuošali
beribė dykynė, kurią dengia2-4 km storio ledo sluoksnis.
Turėjome navigacijos duomenis ir žinojome,kur juda karavanas.
Jie mūsų tikėjosi.
Nekantravome susipažintisu ekspedicijos vadovu
Džongu Ik Ly.
Tai jis mus pakvietė į Antarktidą,
rodės, sutikome seniai matytą draugą.
DŽONGAS IK LYKORĖJOS POLIARINIŲ TYRIMŲ INSTITUTAS
- Nesitikėjau, kad jums pavyks.- Taip, taip.
Aš nežinojau, ar mums pavyks.
Mano svajonė...
Matėme jo nufilmuotą medžiagąnetoli šios vietos prieš kelerius metus.
Jis buvo suradęs didžiulį meteoritą,
ir mums be galo patiko,kaip jis džiaugėsi tuo atradimu.
Tai - mokslo viršūnė.
KORĖJOS POLIARINIŲ TYRIMŲ INSTITUTOMEDŽIAGA, 2014 M.
Gerai, padėk.
Dar kai kas man labai patinkašioje labai jausmingoje akimirkoje,
ko kvailos filmų mokyklų doktrinosniekad neleistų padaryti.
Atkreipkite dėmesį, kas vyksta už nugaros.Eina žmogus.
Neaišku kodėl, visiškai nelaiku,
nusisukęs.
Atgal į dabartį.
Kartu su mumis atvyko ir Džongo Ik žmonaMi Džung,
garsi poliarinė geologė.
Vyro ir žmonos susitikimas.
Praėjus kelioms minutėms pomūsų atvykimo, radome pirmąjį meteoritą.
Grynas ledas, nepadengtas sniegu,
yra tobula vieta juos pastebėti.
Milžiniška ledo masė lėtai judatarsi konvejerio juosta
ir atidengia akmenis, kurie nukritoprieš galbūt šimtus tūkstančių metų.
Daugelis meteoritų taip nukeliaujaiki pat vandenyno.
Tačiau ten, kur ledynas keičia kryptįdėl apačioje esančio kalnyno,
ledas išgaruojair palieka savo krovinį paviršiuje.
Kiekvienas čia esantis akmuoyra meteoritas.
Pažvelkite į vyrą dešinėje.Jis kažką rado.
Ir tas laimingasis, pasirodo, Klaivas.
Gali atrodyti, jog tą surežisavome,tačiau taip tikrai nutiko.
Štai! Tavo radinys!
Sveikinu.
Jis didelis.Didžiausias tarp šiandien surastų.
Radau dar vieną ten. Nedidelį.
Ir tada, kai...
Paaiškėjo, jog tai buvo
didžiausias meteoritas,surastas per visą sezoną,
ir jau iš pirmo žvilgsnio buvo matyti,kad tai - retas egzempliorius.
Mes atnaujinome savo paieškas,tačiau mus vargino viena mintis.
Nakties sulauksime tik po penkių mėnesių,
o kitą surasime gal už 5 000 km,pakeliui nesutikę nė gyvos dvasios.
Tai - didžiausias kosmoso pojūtis tiems,kurie vaikšto pėsčiomis.
Tačiau žinojome vietą,kurioje ima keliauti ne kojos, o siela,
vietą, kurioje mes peržengiamežmonijos egzistencijos ribas.
Mūsų paskutinė kelionėnuvedė mus į vieną atokiausių salų
Toro sąsiaurio salyne.
Šios salos plytitarp Australijos ir Naujosios Gvinėjos.
Ši nedidelė sala vadinama Mer,joje gyvena apie 400 žmonių.
Girdėjome, kad genties žmonės tiki,jog krintančios žvaigždės
neša mirusiųjų sielasir įkvepia gyvybę kitur.
Dagas Pasis, vienas iš genties seniūnų...
FALENAS „DAGAS“ PASIS
...žinojo istorijas apie sielas, kuriosmeteoru patenka į mirusiųjų pasaulį.
Vieną mano šeimos naręvaiduokliai išsiuntė su maier.
- „Maier“ - tai meteoras?- Krintanti žvaigždė, taip.
Ji tikrai buvo tame maier,
sudegė ugnyje.
Taip man pasakojo.
Sakė, kad taip tikrai buvo.
Ir ta moteris... senutė...jos vardas - Gizu Simbolo.
Ar ji buvo gyva, ar ten buvo jos siela?
Ji buvo gyva. Ji buvo gyva, taip.
Ir kai šeima yra pasiruošusi mirti...
maier mums pasako,
jog po kelių dienųgalime ko nors netekti. Arba...
Arba...
Kad jis iškeliauja kažkur kitur.
Žvaigždė... krintanti žvaigždė. Maier.Kartais raudona. Kartais šviesiai mėlyna.
Čia atrodo, kad mirtis yra...
Nėra joks įvykis. Tai - kelionės pradžia.
Naujos kelionės,naujo gyvenimo pradžia. Taip.
Ji gali pasirodyti įvairiomis formomis.
Kaip paukštis. Kaip šuo. Kaip žmogus.
Arba kaip šešėlis,kurį pamatai judantį ant sienos.
Arba plūduriuojantis rąstas.
Rąstas vandenyne.
Kadangi turėjome kamerą,
salos gyventojai pademonstravobeveik pamirštą šokį,
kurio čia niekas nešokojau pusę amžiaus.
Alas Tapimas, seniūnas,mokytas jaunas choreografas.
ALAS TAPIMAS
Tas šokis - apie maier, kaip sakėte.
Maier yra ši žvaigždė, kometa.
Ir ji - ypatinga žvaigždė.
Ji pasirodomeriam žmonėms tik ypatingomis progomis.
Meriam žmonės pastebi tą žvaigždę,
kai tie, kuriuos jie mylėjo,iškeliauja į kitą gyvenimą.
Virsmas įvyksta per šią žvaigždę.
Šokėjai neša nair. Deglus.
Vadiname juos nair.
Jie juos neša.
Ir jie parodo, kai ta žvaigždė...
krintanti žvaigždė paskleidžia žarijas.
Tą parodo tos degančios lazdos,kurias jie neša.
Ir kai dvi degančios lazdos suploja...
jos susitrenkia,
suploja, dvi degančios lazdos, žarijos...
Ir tai užfiksuojama.
Tai... apibūdina tą žvaigždę.
Taip. Tokia mūsų istorija.
Išvertė Akvilė Katilienė